РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2021Справа № 910/15618/20

Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/15618/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІФТ МОНТАЖ СЕРВІС ГРУП" (вул. Героїв Дніпра, буд. 32А, м. Київ, 04209; ідентифікаційний код 39718573)

До Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (вул. Є. Сверстюка, буд. 23, м. Київ 2, Лівобережна Частина Києва, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код 33298371)

про стягнення 263 214,69 грн

Суддя Бондаренко - Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліфт Монтаж Сервіс Груп" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором № 12 на монтаж і пусконалагоджування ліфтів від 01.08.2018 в розмірі 263 214, 69 грн, з яких 253 987, 60 грн основної заборгованості, 4 571, 81 грн інфляційних втрат та 4 655, 28 грн 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання з боку відповідача його зобов`язань за договором № 12 на монтаж і пусконалагоджування ліфтів від 01.08.2018, в частині оплати виконаних за договором робіт.

21.10.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху та надав позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали від 21.10.2020.

28.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.

05.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява на ухвалу суду від 21.10.2020, якою позивач усунув недоліки позовної заяви.

16.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суд запропонував відповідачеві подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали від 16.11.2020 та позивачу надати відповідь на відзив протягом 15 днів з дня отримання відзиву на позов.

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача по справі, в якому відповідач просить закрити провадження у справі на суму основного боргу, в задоволенні решти позовних вимог відмовити, судові витрати позивача покласти на позивача.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався, однак 21.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач також просив закрити провадження у справі в частині стягнення суми основної заборгованості, позовні вимоги в іншій часині задовольнити. Судові витрати в розмірі 17 108, 36 грн стягнути з відповідача.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши всі наявні документи у матеріалах справи № 910/16278/20, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно та безпосередньо оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2018 між Державним публічним акціонерним товариством «Будівельна компанія «Укрбуд» (надалі - відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІФТ МОНТАЖ СЕРВІС ГРУП» (надалі - позивач, підрядник) укладено Договір №12 на монтаж і пусконалагоджування ліфтів (надалі - Договір), пунктом 1.1. якого замовник доручає, а підрядник бере на виконання комплекс робіт по встановленню і здачі до експлуатації 6-ти (шести) ліфтів на об`єкті замовника за адресою: «Будівництво багатофункціонального комплексу з приміщеннями громадського та житлового призначення на перетині проспектів Броварського та Визволителів у Дніпровському районі м. Києва». Серед іншого, сторони погодили наступне:

Підпункт 2.2. Договору - загальна вартість робіт за цим Договором складає 1 691 120, 00 грн з ПДВ, в тому числі ПДВ 20 % -281 853, 33 грн.

Пункт 3.2. Договору - датою завершення робіт є дата підписання акта приймання виконаних робіт.

Пункт 4.1. Договору - замовник забезпечує підряднику авансовий платіж, в розмірі 40 % вартості монтажно-налагоджувальних робіт, для початку робіт, на протязі 5 (п`яти) банківських днів, згідно повідомлень підрядника.

Пункт 4.2. Договору - остаточні розрахунки з підрядником за виконані роботи здійснюється замовником протягом 5 днів, після підписання Акту приймання виконаних робіт з урахуванням попередніх платежів замовника.

Пункт 4.3. Договору - оплата за виконані роботи здійснюється на підставі оформлених актів приймання платежів підрядних робіт за формою КБ-2в та КБ-3.

Пункт 6.1. Договору - підрядник бере на себе зобов`язання виконати роботи, визначені в цьому Договорі, в повному обсязі та визначені терміни, при умові виконання замовником зобов`язань за Договором.

Пункт 6.2. Договору - замовник бере на себе зобов`язання створити необхідні умови для виконання робіт та забезпечити своєчасну оплату виконаних робіт.

Позивач стверджує, що ним у відповідності до умов Договору було виконано роботи на загальну суму 1 124 100, 00 грн в підтвердження чого подані акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, що долучені до заяви від 05.11.2020 на виконання ухвали суду від 21.10.2020.

Вказані акти приймання виконаних будівельних робіт підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками без зауважень щодо змісту та обсягу виконаних робіт. При цьому, відповідач здійснив оплату виконаних робіт на суму 448 844, 00 грн. У зв`язку з чим, заборгованість за виконані роботи відповідача перед позивачем склала 574 240, 00 грн.

Матеріалами справи встановлено та сторонами підтверджено, що 10.12.2019 підписаний тристоронній Договір про відступлення права вимоги між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» (сторона-1), відповідачем (як стороною-2) та позивачем (як стороною-3).

Згідно пункту 1.2. Договору про відступлення права вимоги - сторона-2 і сторона-3 підтверджують, що стороні-3 належить право вимоги до сторони -2 про сплату коштів в сумі 574 240, 00 грн з ПДВ за роботи, виконані стороною-3 та прийняті стороною-2 відповідно до договору від 01.08.2018 р. №12 . Право вимоги сторони-3 та сторони-2 підтверджується двома актами приймання виконаних будівельних робіт б/н від 31.10.2019 на загальну суму 574 240, 00 грн з ПДВ.

Пунктом 2 Договору про відступлення права вимоги - сторона-2 передає, сторона-3 приймає право вимоги сторони-2 до сторони-1 про сплату коштів в сумі 320 252, 40 грн з ПДВ за роботи, виконані стороною -2 та прийняті стороною-1 відповідно до Договору №07-02-2018/1.

У відповідності до п. 3 Договору про відступлення права вимоги - визначене в цьому Договорі право вимоги сторони-2 до сторони-1 передається стороні-3, а сторона-3 приймає як виконання стороною-2 перед стороною-3 грошового зобов`язання по сплаті коштів в сумі 320 252, 40 грн з ПДВ за роботи, що виконані відповідно до Договору №12. У зв`язку з цим, сторона-2 і сторона-3 визначають, що після відступлення стороною-2 на користь сторони-3 права вимоги до строни-1 про сплату коштів в сумі 320 252, 40 грн з ПДВ за роботи, що виконані відповідно до Договору №07-02-2018/1 - сума грошових зобов`язань сторони-2 перед стороною-3 по оплаті робіт за Договором №121 зменшується і становить 253 987, 60 грн з ПДВ.

Пункт 7 Договору про відступлення права вимоги - цей Договір про відступлення права вимоги набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами визначених ним зобов`язань.

Окрім того, 21.05.2020 позивачем та відповідачем складено Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2020 по 21.05.2020, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками. У відповідності до означеного акту залишок заборгованості відповідача перед позивачем склав 253 987, 60 грн.

В свою чергу, відповідач у відзиві жодним чином не заперечує факт виконання будівельних робіт позивачем та прийняття таких робіт відповідачем, при цьому вказує на те, що після відкриття провадження у справі №910/15618/20 відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 253 987, 60 грн в повному обсязі, а відтак між сторонами відсутній предмет спору в цій частині, тому провадження у справі про стягнення 253 987, 60 грн підлягає закриттю. Решта позовних вимог про стягненні інфляційних втрат та 3 % річних відповідач вважає передчасними, оскільки, в Договорі про відступлення права вимоги від 10.12.2019 сторонами не визначено термін сплати заборгованості, при цьому відповідач здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до якого сума інфляційних втрат складає 3 037, 76 грн (а не 4 571, 81 грн як визначено позивачем), а 3 % річних складає 4 649, 55 грн (а не 4 655, 28 грн як визначено позивачем).

Оцінюючи подані сторонами докази та наведені обґрунтування, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що провадження у справі в частині стягнення 253 987, 60 грн підлягає закриттю, а решта позовних вимог щодо стягнення 9 227, 09 грн частковому задоволенню на суму 7 685, 11 грн, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №12 на монтаж і пусконалагоджування ліфтів від 01.08.2018 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є Договором будівельного підряду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, зокрема: Актами приймання виконаних робіт та самими сторонами визнано факт виконання робіт позивачем на умовах та в обсязі визначених Договором та відповідно прийняття означених робіт відповідачем без зауважень з боку останнього на загальну суму 1 124 100, 00 грн.

Пункт 4.1. Договору - замовник забезпечує підряднику авансовий платіж, в розмірі 40 % вартості монтажно-налагоджувальних робіт, для початку робіт, на протязі 5 (п`яти) банківських днів, згідно повідомлень підрядника.

Пункт 4.2. Договору - остаточні розрахунки з підрядником за виконані роботи здійснюється замовником протягом 5 днів, після підписання Акту приймання виконаних робіт з урахуванням попередніх платежів замовника.

Пункт 4.3. Договору - оплата за виконані роботи здійснюється на підставі оформлених актів приймання платежів підрядних робіт за формою КБ-2в та КБ-3.

Оскільки, відповідачем було сплачено лише частково вартість виконаних робіт, заборгованість відповідача перед позивачем склала 574 240, 00 грн.

При цьому, 10.12.2019 було укладено тристоронній Договір відступлення права вимоги, в якому позивач та відповідач визначили, що у зв`язку з відступленням відповідачем на користь позивача право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС» заборгованість відповідача перед позивачем зменшилась та становить 253 987, 60 грн (пункт 3 Договору про відступлення права вимоги).

21.05.2020 між позивачем та відповідачем також підписаний Акт звіряння взаєморозрахунків, згідно якого станом на 21.05.2020 заборгованість відповідача перед позивачем складає 253 987, 60 грн.

Разом з тим, одночасно з поданням відзиву на позовну заяву відповідач повідомляє про сплату основної заборгованості 30.11.2020, в підтвердження чого подано платіжне доручення №6170 про сплату основного боргу за Договором №12 від 01.08.2018 на монтаж і пусконалагоджування ліфтів в розмірі 253 987, 60.

Окрім того, факт сплати 30.11.2020 основного боргу відповідачем визнано позивачем в заяві про уточнення позовних вимог від 21.12.2020.

Згідно ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, в тому числі, якщо відсутній предмет спору.

Разом з тим, суд зазначає, що припинення існування предмета спору у відповідній частині між сторонами відбулося в процесі розгляду справи, а на момент виникнення спору між сторонами відповідний предмет спору існував.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (п. 3, 4 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, суд констатує, що відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

В даному випадку предмет спору в частині стягнення основного боргу у розмірі 253 987, 60 грн. припинив існування в процесі розгляду справи, адже позивач звернувся до суду із позовом 10.10.2020 (отримано судом 12.10.2020), а відповідач сплатив суму основної заборгованості за договором 30.11.2020.

З огляду на зазначене, провадження у справі №910/15618/20 в частині стягнення 253 987, 60 грн. основної заборгованості з відповідача підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору у відповідній частині через часткове погашення заборгованості відповідачем в процесі розгляду справи.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача в частині передчасного звернення позивача до суду з вимогами про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, з огляду на наступне.

Відповідач обґрунтовуючи передчасне звернення позивача до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних вказує, що в Договорі про відступлення права вимоги від 10.12.2019 не визначався строк сплати заборгованості за роботи виконані згідно Договору №12 у розмірі 253 987, 60 грн, відтак обов`язок відповідача зі сплати вартості таких робіт виникає в порядку передбаченому ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, однак жодної вимоги позивачем на адресу відповідача направлено не було.

Однак, дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору про відступлення права вимоги від 10.12.2019 суд дійшов висновку, що вказаним Договором не відбулась зміна або припинення зобов`язання за Договором №12, вказаним Договором сторони лиш домовились про зменшення суми заборгованості у зв`язку з відступленням відповідачем права вимоги позивачу до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦБУД-ПЛЮС».

Відтак, умови Договору №12, в тому числі в частині строку оплати не змінились, а отже твердження відповідача про те, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем мав бути визначений у договорі про відступлення права вимоги є помилковим, з огляду на те що умови первісного Договору №12 змінились, а отже є чинними.

При цьому, як встановлено судом вище, пунктом 4.2. Договору встановлено, що остаточні розрахунки з підрядником за виконані роботи здійснюється замовником протягом 5 днів, після підписання Акту приймання виконаних робіт з урахуванням попередніх платежів замовника.

Пункт 4.3. Договору - оплата за виконані роботи здійснюється на підставі оформлених актів приймання платежів підрядних робіт за формою КБ-2в та КБ-3.

Строк оплати виконаних робіт по всім наявним в матеріалах справи Актам приймання виконаних будівельних робіт настав.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, як встановлено судом вище відповідач в повному обсязі виконав зобов`язання за Договором №12 лише під час розгляду справи судом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду часу суд дійшов висновку, що проведені позивачем розрахунки є помилковими.

При цьому, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за допомогою ІПС Ліга:Закон суд встановив, що дійсна сума інфляційних втрат становить 3 041, 35 грн, а не 4 571, 81 грн як визначено позивачем, а дійсна сума 3 % річних становить 4 643, 76 грн, а не 4 655, 28 грн як визначено позивачем.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних втрат та 3 % річних в розмірі встановленому судом.

Одночасно, дослідивши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 160, 00 грн, суд констатує наступне:

Пунктом 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, опис наданих робіт , платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

Відтак, позивач з метою підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу подав до суду заяву від 21.12.2020 до якої додано:

1. Завірену у встановленому законом порядку копію Договору про правничу допомогу від 22.07.2020;

2. Завірену у встановленому законом порядку копію рахунку-фактури №1 від 22.07.2020;

3. Завірену у встановленому законом порядку копію Акту надання послуг від 15.12.2020 в розмірі 13 160, 00 грн, що підписаний з боку позивача як замовника та з боку Адвокатського об`єднання «Правовий аргумент»;

4. Завірену у встановленому законом порядку копію платіжного доручення №502 від 04.08.2020 про сплату послуг згідно Договору від 22.07.2020 в розмірі 13 160, 00 грн;

5. Завірену у встановленому законом порядку копію виписки про зарахування коштів на рахунок Адвокатського об`єднання «Правовий аргумент»;

6. Докази надсилання вказаних документів на адресу відповідача.

В свою чергу, відповідач заперечень на заяву позивача від 21.12.2020 до суду не подав.

Пунктом. 1.1. Договору про надання правничої допомоги від 22.07.2020 (надалі - Договір) укладеного між ТОВ «ЛІФТ МОНТАЖ СЕРВІС ГРУП» (надалі - замовник) та Адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ АРГУМЕНТ» (надалі - виконавець) - замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в судових органах всіх рівні по стягненню заборгованості з Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 3.1. за надану правову допомогу по даному Договору замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 13 160, 00 грн без ПДВ шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця.

22.07.2020 виконавцем було виставлено рахунок-фактуру №01 про сплату коштів за надану правову допомогу у розмірі 13 160, 00 грн.

04.08.2020 замовником, тобто позивачем, згідно платіжного доручення №502 сплачено кошти за надану правову допомогу у розмірі обумовленому Договором та зазначеному в рахунку-фактурі №01.

15.12.2020 між замовником та виконавцем був складений та підписаний Акт приймання-передачі наданих послуг згідно Договору в розмірі, що дорівнює 13 160, 00 грн.

На підставі всебічно досліджених доказів суд встановив, що позивач документально підтвердив витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а отже розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає розподілу судом разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

При цьому у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення 253 987.60 грн. основного боргу в зв`язку із відсутністю предмета спору позивачу підлягає поверненню 3 809 грн. 95 коп. судового збору, для повернення якого ТОВ «ЛІФТ МОНТАЖ СЕРВІС ГРУП» із врахуванням положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" необхідно подати до суду відповідне клопотання, оскільки за його відсутності суд позбавлений права на здійснення такої процесуальної дії.

В частині решти позовних вимог, що задоволені частково витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При цьому, щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу в частині, що стосується закриття провадження у справі суд у відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України покладає відповідні витрати на відповідача як на сторону, яка допустила невиконання умов Договору, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Витрати на професійну правничу допомогу в частині частково задоволених вимог розподіляється судом у відповідності до ч. 4 ст. 129 ГПК України та покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/15618/20 в частині стягнення 253 987, 60 грн. закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору у відповідній частині.

2. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІФТ МОНТАЖ СЕРВІС ГРУП» до Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» (вул. Є. Сверстюка, буд. 23, м. Київ 2, Лівобережна Частина Києва, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код 33298371) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІФТ МОНТАЖ СЕРВІС ГРУП» (вул. Героїв Дніпра, буд. 32А, м. Київ, 04209; ідентифікаційний код 39718573) 3 041 (три тисячі сорок одна) грн. 35 коп. - інфляційних втрат, 4 643 (чотири тисячі шістсот сорок три) грн. 76 коп. - 3 % річних, а також 115 (сто п`ятнадцять) грн 28 коп.- судового збору, а також 13 082 (тринадцять тисяч вісімдесят дві) грн 91 коп. - витрат на професійну правничу допомогу,.

4. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 1 540, 46 грн інфляційних втрат та 11, 52 грн 3 % річних - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких