УХВАЛА

м. Київ

16.02.2021Справа № 910/11489/19
За поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа у справі

За позовом Фізична особа - підприємець Мацьоха Ігор Олександрович

до Фізична особа - підприємець Дяченко Віталій Франтасійович

про стягнення 610990,72 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники:

від приватного виконавця - Д`яченко Є.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Мацьоха Ігор Олександрович звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича про стягнення 610990,72 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/11489/19, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Фізичної особи підприємця Дяченко Віталія Франтасійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи підприємця Мацьохи Ігоря Олександровича (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 525000 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати, 18608 (вісімнадцять тисяч шістсот вісім) грн 22 коп. 3% річних, втрати від інфляції в розмірі 50689 (п`ятдесят тисяч шістсот вісімдесят дев`ять ) грн. 66 коп. та 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять ) грн. 47 коп. судового збору.

На виконання рішення суду видано наказ 25.11.2019.

До Господарського суду міста Києва 05.02.2021 надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі № 910/11489/19 Дяченка Віталія Франтасійовича .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 призначено розгляд подання на 16.02.2021.

В судове засідання 16.02.2021 з`явився приватний виконавець, підтримав своє подання у повному обсязі.

В обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України приватний виконавець зазначає, що боржником не виконано рішення суду. Декларацію про доходи подано лише після повторного виклику до приватного виконавця. Також боржником недостовірно повідомлено про місцезнаходження автомобіля, на який належить боржнику на праві власності. Виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду та накладено арешт на майно боржника, списано кошти з рахунку боржника на суму 3956,55 грн. Боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та після набрання рішенням у даній справі законної сили виїжджав за межі України. Отже боржник фактично ухиляється від виконання покладених на нього рішення суду зобов`язань. До подання додано докази перетину державного кордону України та докази наявності у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон, постанова про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника; виклики приватного виконавця.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2020 № ВП 61591332 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 № 910/11489/19, зобов`язано боржника (ФОП Дяченко В.Ф.) подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення в неї завідомо неправдивих відомостей та вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 60321,24 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена та отримана боржником 23.03.2020 (докази в матеріалах справи).

18.03.2020 приватним виконавцем прийнято: постанову про звернення стягнення на майно (кошти) боржника в межах суми - 663622,59 грн; постанову про арешт коштів боржника в межах суми 663622,59 грн; постанову про арешт майна боржника, зокрема причіп Палич та автомобіль Toyota Highlander (власність згідно витягу з ІС ДП "НАІС" станом на 18.03.2020). Запис про арешт рухомого майна боржника внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 19.03.2020 (витяг долучено до матеріалів справи).

20.03.2020 приватним виконавцем прийнято постанову про розшук майна боржника, відповідно до якого оголошено розшук транспортних засобів причіп Палич та автомобіль Toyota Highlander, належних боржнику.

30.03.2020 приватним виконавцем винесено постанову про арешт усього майна боржника з подальшим внесенням публічного обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що належить боржнику в межах суми 659201,38 грн. Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 31.03.2020 долучено до матеріалів справи.

08.04.2020 приватним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника (зазначено перелік банківських установ) в межах суми 659181,38 грн.

13.04.2020 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на частку учасника ТОВ "РВ Профі" у розмірі 33,3171%, що належить боржнику. До матеріалів справи долучено лист повідомлення про намір звернути стягнення на частку учасника товариства від 14.04.2020 №988, адресовану ТОВ "РВ Профі" та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Додано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

28.04.2020 приватний виконавець звернувся до боржника з викликом № 1105 до приватного виконавця щодо надання пояснень у виконавчому провадженні (докази направлення відсутні). 29.07.2020 приватний виконавець повторно звернувся до боржника з викликом № 2150 до приватного виконавця щодо надання пояснень у виконавчому провадженні. Відправлення було вручено боржнику 22.08.2020.

03.09.2020 боржник надав приватному виконавцю відповідь, в якій зазначив про неможливість з`явитись на виклик приватного виконавця, в зв`язку з введеним карантином, проте подав декларацію про доходи, в якій вказані належні йому на праві власності: причіп та автомобіль Toyota Highlander та частка у статутному капіталі ТОВ "РВ Профі". Будь-які доходи в декларації не вказані.

30.09.2020 приватним виконавцем складено акт приватного виконавця про відсутність на прибудинковій території по вул Приозерній 10А у місті Києві транспортних засобів, належних позивачу.

Державна міграційна служб України надала приватному виконавцю інформацію про наявність у Дяченка Віталія Франтасійовича , ІНФОРМАЦІЯ_1 діючого паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданого 27.02.2018 органом видачі 8069.

Також Державною прикордонною службою України приватному виконавцю було надано відповідь № 1009 від 15.04.2020 про перетин кордону громадянином України Дяченком Віталієм державного кордону України 10.03.2020 на виїзд та 17.03.2020 на в`їзд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Крім того, в постановах про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно і кошти боржника вказано про наявність наказу Господарського суду міста Києва № 910/11489/19 від 25.11.2019 про звернення стягнення на грошові кошти та майно боржника, однак не зобов`язано боржника сплатити відповідні кошти, не зазначено рахунок, на який кошти мають бути сплачені (крім винагороди приватного виконавця). У викликах приватного виконавця зобов`язано боржника надати довідку про доходи та наявне в нього майно, з`явитись до приватного виконавця для дачі пояснень з приводу боргу за виконавчим документом та пояснень щодо заходів, які вживаються для виконання виконавчого документу. Проте повідомлення про виклик також не містять вимоги сплатити суму боргу та не зазначено рахунки, на які кошти по погашенню заборгованості можуть бути перераховані.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено право виконавця на привід боржника у разі його нез`явлення на виклик та право накладати штрафи, однак, неявка боржника на виклик приватного виконавця та ненадання відомостей про доходи не є підставою для застосування до боржника такого виключного заходу як обмеження виїзду за кордон. Суд наголошує, що для отримання інформації про доходи боржника приватний виконавець наділений правом звертатись з запитами та отримувати на них відповідні відповіді від органів державної влади та підприємства, в тому числі від Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, держателів реєстрів речових прав та Національної поліції України. Однак, суду не надано доказів відповідних звернень.

Крім того, п 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження поміж іншого має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 337 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Отже, стаття 337 Господарського процесуального кодексу України не містить можливість обмеження у праві виїзду за межі України саме фізичної особи-підприємця, який є боржником у даній справі.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Стаття 7 цього Закону кожному гарантує захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 та "Лавентс проти Латвії" від 07.11.2002).

Одночасно, поряд з цим, суд зазначає, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При цьому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч. 3).

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 (набув чинності для України 26.03.1976) передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Проте, суд враховуючи вищезазначені обставини вважає, що в даному випадку таке обмеження не відповідає всім вказаним критеріям.

Так, боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі № 910/11489/19 є фізична особа-підприємець Дяченко Віталій Франтасійович.

У поданні приватний виконавець просить суд обмежити у праві виїзду за межі України фізичної особи - Дяченка Віталія Франтасійовича .

Суд зазначає, що фізична особа-підприємець Дяченко Віталій Франтасійович не є фізичною особою - боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 у справі № 910/11489/19.

Таким чином, суд не вбачає підстав застосувати до такої особи виключний захід забезпечення виконання судового рішення - обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Євгенія Станіславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Дяченка Віталія Франтасійовича у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 234, 337, 338, Господарського процесуального кодексу України , суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Д`яченко Є.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичну особу-підприємця Дяченка Віталія Франтасійовича, РНОКПП НОМЕР_1 - громадянина України Дяченка Віталія Франтасійовича , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань за наказом Господарського суду міста Києва у справі № 910/11489/19 від 25.11.2019, виданим на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/11489/19 від 29.10.2019.

2. Повідомити учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею. Відповідно до ч. 1 ст. 255 ГПК України, ухвала про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не підлягає оскарженню.

Суддя І.В.Усатенко