ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року Справа № 915/1402/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (вул. Погранична, 161, м. Миколаїв, 54055, ідентифікаційний код 31448144);

до відповідача: Приватного підприємства Фірма СІДКОРН (вул. Погранична, 157, м.Миколаїв, 54055, ідентифікаційний код 24063175)

про: стягнення грошових коштів у загальній сумі 7137,42 грн.

В С Т А Н О В И В:

19.11.2020 Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал (далі МКП Миколаївводоканал) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 05.11.2020 № 1657/юр. (вх. № 14727/20), в якій з урахуванням заяви про усунення недоліків № 102/юр від 22.02.2021, просить стягнути з Приватного підприємства Фірма СІДКОРН (далі ПП Фірма СІДКОРН) грошові кошти у загальній сумі 7137,42 грн., із яких: 1764,21 грн. 3 % річних; 5373,21 грн. інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання ПП Фірма СІДКОРН грошових зобов`язань за рахунком від 01.12.2017 № Ш-8002/0674-12.2017/1, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати безобліково використаної води, внаслідок чого на суми допущених прострочень позивачем здійснено нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2020 залишено даний позов без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання цієї ухвали.

Від МКП Миколаївводоканал 07.12.2020, на виконання вимог ухвали суду від 24.11.2020, надійшла заява від 01.12.2020 за № 1869/юр (вх. № 15547/20) до якої додано виправлену позовну заяву від 05.11.2020 № 1657/юр.

Ухвалою суду від 14.12.2020 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

05.01.2021 від відповідача до суду надійшов відзив б/н від 04.01.2021 (вх. № 156/21).

У представленому суду відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача; зазначає про відсутність заборгованості станом на день подання позовної заяви, а право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних позивач реалізував під час звернення до суду з позовною заявою 31.10.2018.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як свідчать обставини справи, у провадженні Господарського суду Миколаївської області перебувала справа № 915/1189/18 за позовом МКП Миколаївводоканал до відповідача ПП Фірма СІДКОРН про стягнення 61059,50 грн. вартості витрат води, 3358,30 грн. інфляційних витрат, 1470,45 грн. 3% річних та 1762,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2019, залишеного без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2019, позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ПП Фірма СІДКОРН на користь МКП Миколаївводоканал 61059,50 грн. вартість витрат води, 3358,30 грн. інфляційні втрати, 1470,45 грн. 3% річних та 1762,00 грн. судового збору.

Даним судовим рішенням встановлено:

В жовтні 2018 року МКП Миколаївводоканал звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 31.10.2018, в якій просило стягнути з ПП Фірма Сідкорн 61059,50 грн. вартості витрат води, 3358,30 грн. інфляційних витрат, 1470,45 грн. 3% річних та 1762,00 грн. судового збору.

В позовній заяві МКП Миколаївводоканал зазначило про здійснення відповідачем безоблікового використання води на суму 61059,50 грн., що було зафіксовано інспекцією позивача на території належного відповідачу об`єкта за адресою: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 22, а також про прострочення відповідачем відшкодування вартості безоблікового спожитого обсягу води шляхом несплати виставленого рахунка, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу 3358,30 грн. втрат від інфляції та 1470,45 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також, позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на акт про порушення від 14 січня 2016 року № 00424, акт про обстеження від 14 січня 2016 року, звернення відповідача до позивача від 07 грудня 2016 року щодо укладення договору, лист позивача до відповідача від 19 грудня 2016 року, акт про обстеження від 20 жовтня 2017 року, акт про обстеження від 17 листопада 2017 року, рішення комісії від 01 грудня 2017 року, рахунок від 04 січня 2018 року № Ш-8002/0674-12.2017/1, договір від 01 січня 2009 року № А/3943 на постачання питної води та приймання стічних вод, претензію від 19 червня 2018 року № 8/юр, застосування статей 319, 322, 526, 530, 625 ЦК України, Правила користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що у разі наявності відповідного самовільного приєднання станом на дату набуття відповідачем права власності на зазначений об`єкт, відповідач зобов`язаний включити цей об`єкт до додатку 2 до Договору дислокацію або, у разі відсутності потреби у водопостачанні цього об`єкта звернутися до позивача для фіксації наявного підключення та унеможливлення споживання води за місцезнаходженням належного відповідачу нежитлового об`єкта.

У вказаному рішенні суду зазначено, що акт обстеження, яким зафіксовано факт самовільного безоблікового приєднання відповідача, є обов`язковим для обох сторін в силу умов пункту 8.6 укладеного Договору.

Також, місцевий господарський суд зазначив, що визначені позивачем витрати води за період з 15 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року були розраховані згідно з тарифом, встановленим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.04.2015 року №1250, з огляду на що дійшов висновку про правомірність нарахування відповідачу 61059,50 грн. вартості витрат води.

Крім того, місцевий господарський суд визнав обґрунтованим нарахування позивачем інфляційних втрат в сумі 3358,30 грн. за період з січня 2018 року по жовтень 2018 року та 3% річних у сумі 1470,45 грн. за період з 12 січня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, чинне процесуальне законодавство надає преюдиційного значення саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі їх мотивувальних частин).

Відтак, встановлені ухваленим у справі № 915/1189/18 рішенням Господарського суду Миколаївської області обставини мають преюдиціальне значення при розгляді даної справи та повторного доведення не потребують.

Таким чином, у відповідача перед позивачем існує грошове зобов`язання зі сплати суми у розмірі 61059,50 грн. вартості витрат води за рахунком № Ш-8002/0674-12.2017/1 від 01.12.2017, 3358,30 грн. інфляційних витрат, 1470,45 грн. 3% річних та 1762,00 грн. судового збору.

За приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На виконання вказаного рішення, з урахуванням ухвали суду від 05.07.2019 про внесення виправлень до виконавчого документу, Господарським судом Миколаївської області 16.04.2019 видано відповідний наказ.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав рішення Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2019 у справі № 915/1189/18, позивач звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про його примусове виконання.

Відповідно до наданої позивачем копії виписки з реєстрів доручень клієнт-банк ВОСТОК, Інгульським ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перераховано позивачу грошові кошти на загальну суму 67650,25 грн., а саме: 18.10.2019 в сумі 58138,16 грн. та 25.10.2019 в сумі 9512,09 грн. (а.с. 38).

З огляду на виконання грошового зобов`язання тільки в примусовому порядку 18.10.2019 та 25.10.2019, позивач вважає наявними підстави для застосування ст. 625 ЦК України, здійснивши нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму 61059,50 грн.

Так, позивач на адресу відповідача направляв супровідним листом № 2367/36 від 21.11.2019 рахунок 3% річних № 47-2/0674 від 19.11.2019, нарахованих за період з 01.11.2018 на суму 1767,00 грн., та рахунок інфляційних втрат № 48-2/0674 від 19.11.2019, нарахованих за січень 2018 жовтень 2019 на суму 5373,21 грн., з терміном оплати 7 календарних днів з дня отримання рахунків.

Відповідач листом б/н від 06.12.2019 надав відповідь на вказаний лист позивача, в якій зауважив, що по зазначеним у рахунках періодах відповідач сплачує послуги позивача відповідно до умов Договору і жодної заборгованості не має, а тому відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. До вказаної відповіді додано акт звірки взаєморозрахунків за договором № А/3943 від 01.01.2009.

Листом № 2516/36 від 16.12.2019 позивач повідомив відповідача, що не погоджується з наданим останнім актом звірки взаєморозрахунків, оскільки в акті не враховано заборгованість за водопостачання та водовідведення за рахунком № Ш-8002/0674-12.2017/1 від 01.12.2017 на суму 61059,50 грн., 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням проведеної оплати 18.10.2019 та 25.10.2019. Позивач також повідомив відповідача, що зазначені рахунки № 47-2/0674 від 19.11.2019 та № 48-2/0674 від 19.11.2019 стосуються 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, стягнутої за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 15.03.2019 у справі № 915/1189/18. До вказаного листа позивачем направлено відповідачу акт звірки станом на 30.11.2019.

Позивач на адресу відповідача направляв претензію № 904/36 від 25.05.2020 щодо погашення заборгованості на суму 7140,21 грн. (а.с. 44-46). Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем зобов`язання з оплати інфляційних втрат та 3% річних і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16).

Одночасно, прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично виконано 18.10.2019 та 25.10.2019, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Отже, при наявності всіх складових застосування статті 625 ЦК України у даному випадку, суд погоджується щодо наявності підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних у спірних господарських правовідносинах.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 1761,52 грн. за період з 01.11.2018 по 17.10.2019 на суму грошового зобов`язання в розмірі 61059,50 грн. та у сумі 2,69 грн. за період з 18.10.2019 по 24.10.2019 на суму грошового зобов`язання в розмірі 4683,34 грн. (детальний розрахунок 3% річних наведений в позовній заяві, а.с. 3, 4).

Перевіривши розрахунки 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунки є арифметично вірними, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, за допомогою програми Калькулятор інфляційного нарахування на суму боргу ipLex, у межах визначеного позивачем періоду, а саме на суму грошового зобов`язання 61059,50 грн. за період з 01.11.2018 по 18.10.2019, судом встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат є 3968,87 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат у сумі 1404,34 грн. (5373,21 3968,87).

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенні частково, а заперечення відповідача щодо відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних спростовуються матеріалами справи.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу з урахуванням норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1688,42 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Фірма СІДКОРН (вул. Погранична, 157, м.Миколаїв, 54055, ідентифікаційний код 24063175) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (вул. Погранична, 161, м. Миколаїв, 54055, ідентифікаційний код 31448144) заборгованість у сумі 5733,08 грн., яка складається з 3968,87 грн. інфляційних втрат, 1764,21 грн. 3 % річних, а також судовий збір у сумі 1688,42 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено і підписано суддею 23.02.2021, після виходу з лікарняного.

Суддя В.С. Адаховська