ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2021 р.Справа № 916/3630/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

за участю представників:

від позивача: Ревенко О.В. на підставі самопредставництва

від відповідача: Поляков О.Г. згідно довіреності №8 від 04.01.2021р.

розглянувши справу №916/3630/20 за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги 14) до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13) про стягнення 27006,92грн., з яких 24159,58грн. основний борг, 1459,24 грн. інфляційні втрати, 1388,10 грн. три проценти річних,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.06.2018р. між ДП АМПУ та КЕВ м. Одеси був укладений договір №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю. На виконання зазначеного договору позивачем були виставлені акти наданих послуг на загальну суму 24159,58грн., які відповідач не підписав та кошти позивачу не перерахував. Також, позивачем визначено, що відповідачем підписано без зауважень акт звірки взаєморозрахунків за договором №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. згідно якого, станом на 30.09.2020р. сума боргу становить 24159,58 грн., що у свою чергу свідчить про визнання боргу відповідачем.

Відповідач заперечуючи проти позову, 13.01.2021р. подав до суду відзив на позов за вх.№694/21 в якому зазначив, що за договором №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. не можливо було здійснювати зобов`язання у поточному бюджетному 2020р., оскільки, зобов`язання за попередні періоди погашенню за рахунок бюджетних коштів не підлягають, так як відповідна заборгованість не являється бюджетною, у зв`язку з відсутністю її на обліку у Головному управлінні Державної казначейської служби України. Станом на 01.01.2020р. Згідно ст.19 ЗУ Про Збройні Сили України фінансування ЗС України здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема КЕВ м. Одеса фінансується виключно з державного бюджету України, в залежності від асигнувань з якого здійснюються виплати за цільовим призначенням через Державну казначейську службу України. Пунктом 7 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. За ст. 49 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Державної казначейської служби України. Наказом Державної казначейської служби України № 68 від 29.03.13р. затверджено Перелік підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань для подальшого проведення оплати за бюджетні кошти, до якого належать: договір, рахунок та акт виконаних робіт. Відповідно Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 333 від 12.03.12р.: Економічна класифікація видатків бюджету призначена для чіткого розмежування видатків бюджетних установ та одержувачів бюджетних коштів за економічними характеристиками операцій, які здійснюються відповідно до функцій держави та місцевого самоврядування. За п. 6.1.5 наказу Міністра оборони України № 590 від 12.11.10р. «Про затвердження положення про фінансове господарство військової частини ЗСУ» військова частина здійснює платежі за наявності відповідного зобов`язання та коштів на спеціальних реєстраційних рахунках на ці видатки. Крім того, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області від 06.04.18р. за вх.№1517, було роз`яснено, що відповідно п. 2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.12р. №309 (зі змінами) та статті 48 Бюджетного Кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства. Також, згідно п. 5.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.12р. №309 (зі змінами) передбачено, що зобов`язання, взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім зобов`язань щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (у частині абонентної плати за користуванням квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законом України мають право відповідні категорії громадян) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Відповідач заперечує проти посилання позивача на акт звірки розрахунків за договором та підписання його без зауважень, оскільки, як вказано в акті за даними КЕВ м. Одеса в графах «Дебет», «Кредит» наявні прочерки, а в графах «Дата» та «Документ» відсутні примітки або цифри. Тим самим КЕВ м. Одеса зазначена заборгованість не визнавалась та не обліковувалась на момент його підписання. Відповідач вказує, що не отримував рахунків та актів надання послуг згідно п. 2.2 договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. та зазначає, що позивачем не надано до суду обґрунтованих доказів щодо нарахованої суми боргу по земельному податку.

У відповіді на відзив від 20.01.2021р. за вх.№1640/21 позивач зауважує на тому, що посилання відповідача у відзиві на відсутність заборгованості на обліку в органах казначейства та відсутність коштів у поточному бюджетному періоді на сплату боргу не може бути підставою для несплати коштів за договором, оскільки, не взяття на облік в органах казначейської служби бюджетного зобов`язання за Договором № 302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018 є порушенням вчиненим розпорядником бюджетних коштів, яке стосується виключно фінансової діяльності відповідача та його правовідносин з Державним бюджетом України. Зобов`язання між сторонами виникають відповідно до укладеного договору, а не від факту здійснення стороною-бюджетною установою дій з реєстрації такого зобов`язання в органах казначейства. Крім того, нормами глави 50 ЦК України не передбачено припинення зобов`язання у зв`язку з не взяттям бюджетною установою зобов`язання та не реєстрація його в органі казначейської служби. Позивач вважає, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за договором № 302-ГІ-АМПУ-18 від 26.06.2018. Обов`язок з оплати відповідача не пов`язується з підписаним актом, а пов`язується з фактичним користуванням орендованим майном, яке розташоване на земельній ділянці, за яке здійснюється компенсація витрат зі сплати податку на землю за договором. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару/послуги не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Позивач звертає увагу на те, що п.11 договору передбачено платіжні реквізити сторін, в т.ч. позивача. Додатком №2 до Договору встановлено фіксований розмір щомісячної суми, що підлягає сплаті за Договором. Таким чином, відповідач міг здійснити свій обов`язок з оплати за Договором не чекаючи отримання рахунку. Крім того, позивач вказує, що підписуючи акт звірки розрахунків відповідач знав про те, що ДП «АМПУ» нараховується оплата згідно Договору та за бухгалтерським обліком рахується заборгованість.

В запереченнях на відповідь на відзив за вх.№2654/21 від 01.02.2021р. відповідач зазначив, що позивачем не підтверджений факт здійснення оплати податку на землю, за яким КЕВ м. Одеса повинен здійснювати компенсацію витрат, оскільки, в матеріалах справи відсутні копії квитанцій, виписок або будь-яких інших документів на підтвердження факту сплати податку на землю у розмірі заборгованості, яка зазначається у позовних вимогах. Окрім цього, відповідач вказує, що 02.11.2020р. позивач звернувся до КЕВ м. Одеса з актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2018 по 30.09.2020р. в якому КЕВ м. Одеса, а саме: в розділі за даними КЕВ м. Одеса, зазначає суму заборгованості. Тобто, заборгованість за Договором відсутня, з чим погоджується позивач та дані обставини на думку відповідача фіксуються підписами з обох сторін. Відсутність в матеріалах справи доказів отримання та погодження з боку КЕВ м. Одеса актів та виставлених рахунків вказує на порушення позивачем п.п.2.1., 2.2. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.12.2020р. відкрито провадження у справі №916/3630/20, постановлено розглядати справу №916/3630/20 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 20.01.2021р. об 11год.00хв.

У судовому засіданні 20.01.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 01.02.2021р. о 10год.30хв.

У судовому засіданні 01.02.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 10.02.2021р. о 12год.30хв.

У судовому засіданні 10.02.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 19.02.2021р. о 10год.30хв.

Заяви позивача від 12.01.2021р. за вх.№639/21, від 27.01.2021р. за вх.№2439/21 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, судом були задоволені

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи.

26.06.2018р. між Державним підприємством Адміністрація морських портів України (надалі Балансоутримувач) та Квартирно - експлуатаційним відділом м. Одеси (надалі Орендар) був укладений договір №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, відповідно до умов якого предметом цього Договору є взаємовідносини Сторін щодо компенсації Орендарем витрат Балансоутримувача зі сплати податку на землю за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, що обліковується на балансі Балансоутримувача та передано в оренду Орендарю за Договором оренди з метою розміщення бюджетної установи (розміщення підрозділу Збройних Сил України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди, за яку Балансоутримувач сплачує податок на землю. Сума та розрахунок щомісячної плати відшкодування земельного податку наведено у Додатку № 1 та Додатку №2 до цього Договору. Плата за неповний місяць розраховується пропорційно часу фактичного користування земельними ділянками. (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).

За умовами п.п.2.1., 2.2., 2.3., 3.1., 3.3. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р., ціна Договору дорівнює сумі податку на землю за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди, що сплачена Балансоутримувачем протягом строку дії Договору. Оплата проводиться Орендарем не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок Балансоутримувача на підставі виставленого Балансоутримувачем рахунку та акту надання послуг. Рахунок виставляється не пізніше 30 числа місяця, наступного за розрахунковим. Сторони кожного місяця до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим, підписують акт про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, який готується Балансоутримувачем за формою, затвердженою у Додатку № 1 відповідно до розрахунку за Додатком №2 до цього Договору. Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України. За порушення Орендарем строків оплати, вказаних у цьому Договорі. Балансоутримувач має право стягнути з Орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, враховуючи день сплати. Оплата штрафних санкцій не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити суму заборгованості.

Положеннями п.5.1. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його укладання та діє протягом строку дії Договору оренди. Сторони, відповідно до положення ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що умови Договору застосовуються до відносин Сторін, що виникли до укладення Договору, починаючи з 05.12.2017р.

Так, згідно пп.10.1.1.,10.1.2. п.10.1. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. невід`ємною частиною цього Договору є: Додаток №1 - Акт про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, Додаток №2 - Розрахунок відшкодування земельного податку.

Відповідно до підписаного 26.06.2018р. ДП Адміністрація морських портів України та КЕВ м. Одеси Додатку №1: Акт про компенсацію витрат зі сплати податку на землю до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. підтверджують, що за____(місяць) 20_ року сума податку за землю, сплаченого Балансоутримувачем за земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, переданого в оренду Орендарю за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.12.2017 № 159-П-АМПУ-17, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса, що підлягає відшкодуванню відповідно до умов укладеного між сторонами Договору №159-П-АМПУ-17 від 05.12.2017 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, становить 1877,06 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят сім гривень 06 копійок), в тому числі із ПДВ у розмірі 312,84грн.

Згідно додатку №2 до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. сума компенсації за землю за місяць з ПДВ становить 1 877,06 грн.

Позивачем додано до позову копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) відповідно до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р., які не містять підпису відповідача на загальну суму 24159,58грн., а саме: акт №160 від 30.06.2018р. на замовлення покупця №227 від 30.06.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за грудень 2017р. на суму 1634,86грн.; акт №161 від 30.06.2018р. на замовлення покупця №228 від 30.06.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за січень-червень 2018р. на суму 11262,36грн.; акт №190 від 31.07.2018р. на замовлення покупця №262 від 31.07.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за липень 2018р. на суму 1877,06грн.; акт №204 від 31.08.2018р. на замовлення покупця №280 від 31.08.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за серпень 2018р. на суму 1877,06грн.; акт №285 від 30.09.2018р. на замовлення покупця №370 від 30.09.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за вересень 2018р. на суму 1877,06грн.; акт №303 від 31.10.2018р. на замовлення покупця №391 від 25.10.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за жовтень 2018р. на суму 1877,06грн.; акт №342 від 30.11.2018р. на замовлення покупця №431 від 30.11.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за листопад 2018р. на суму 1877,06грн.; акт №376 від 10.12.2018р. на замовлення покупця №469 від 10.12.2018р. про надання послуги з компенсації витрат зі сплати податку на землю за грудень 2018р. на суму 1877,06грн.

Докази направлення чи отримання нарочно відповідачем означених актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) матеріали справи не містять.

Позивач листом №3962/10-04-01/Вих від 02.11.2020р. направив відповідачу два примірники акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.06.2018р. по 30.09.2020р. та просив відповідача провести звірку розрахунків та протягом 10 днів повернути підписаний акт звірки.

12.11.2020р. КЕВ м. Одеси надано відповідь на лист позивача від 02.11.2020р. де зазначено, що договір від 26.06.2018р. №302-П-АМПУ-18 про компенсацію витрат зі сплати податку на землю не був зареєстрований в ДКСУ в Одеській області та заборгованість на користь ДП «АМПУ» по бухгалтерському обліку відповідно до даного договору в КЕВ м. Одеса не рахується та не обліковується.

Також, в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків станом за період з червня 2018р. по вересень 2020р., який в графі дебет за даними звірки ДП АМПУ містить 24159,58грн., а в графі дебет за даними звірки КЕВ м. Одеси містить прочерки.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників позивача та відповідача, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Положення п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлюють, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509, ч.1 ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до абз.5 п.286.6 ст.286, п.287.7 ст.287 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території. У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Так, при укладенні договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. сторони керувались п.5.10 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.12.2017р. №159-П-АМПУ-17, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса. Положення п.5.1. договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р. визначають, що договір діє протягом строку дії договору оренди №159-П-АМПУ-17 від 05.12.2017р. В акті про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, який є додатком №1 та додатку №2, що є розрахунком суми відшкодування земельного податку містяться посилання щодо нарахування податку у відповідності до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 05.12.2017 №159-П-АМПУ-17. Між тим, не подання до справи договору оренди від 05.12.2017 №159-П-АМПУ-17, доказів щодо його виконання в період з грудня 2017р. по грудень 2018р., позбавляє суд можливості встановити фактичне перебування відповідача в орендованому приміщенні, про що в своїх процесуальних заявах вказує КЕВ м. Одеси.

Також, позивачем не подано до справи доказів перебування на балансі останнього приміщення, яке зазначено у додатку №2 до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р., зареєстрованих правомочностей на земельну ділянку, компенсація за оплату земельного податку по якій є предметом даного договору та не подано доказів понесених ним витрат зі сплати податку на землю в період з грудня 2017р. по грудень 2018р., які має компенсувати відповідач.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині компенсації витрат зі сплати податку на землю за договором від 26.06.2018р. №302-П-АМПУ-18 посилається на додаток №2 від 26.06.2018р., в якому передбачено фіксований розмір щомісячної суми відшкодування земельного податку та платіжні реквізити позивача відповідно до яких, відповідач міг здійснювати оплату за договором не чекаючи отримання рахунку, оскільки за позицією ДП АМПУ рахунок є документом, який носить інформаційний характер та містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти. Наразі, судом встановлено, що п.2.2. договору від 26.06.2018р. №302-П-АМПУ-18 чітко визначає, що оплата проводиться орендарем, шляхом прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок балансоутримувача на підставі виставленого балансоутримувачем рахунку та акту надання послуг.

Стосовно дотримання позивачем положень договору від 26.06.2018р. №302-П-АМПУ-18 в частині направлення відповідачу щомісячно актів здачі-приймання робіт (надання послуг) суд зазначає, що в копіях наданих до матеріалів справи актів здачі-приймання робіт (надання послуг), що були видані на підставі договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р., в графі замовлення вказано: замовлення покупця №227 від 30.06.2018р., №228 від 30.06.2018р., №262 від 31.07.2018р., №280 від 31.08.2018р., №370 від 30.09.2018р., №391 від 25.10.2018р., №431 від 30.11.2018р., №469 від 10.12.2018р. які також, не були подані до матеріалів справи. Також наявні у справі копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) не містять підписів відповідача та доказів їх відправлення/отримання останнім, як не надано і актів про компенсацію витрат зі сплати податку на землю за формою, що є додатком №1 до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р.

Таким чином, позивачем не подано до справи виставлених балансоутримувачем в період з грудня 2017р. по грудень 2018р. рахунків на оплату земельного податку, підписаних відповідачем актів надання послуг передбачених п.п.2.2., 2.3. договору №302-П-АМПУ-18, актів про компенсацію витрат зі сплати податку на землю, за формою визначеною в додатку №1, тобто тих первинних документів та доказів, що встановлюють підставність здійснення відповідачем компенсації по податку за землю та відповідно неправомірне невиконання останнім зобов`язань за договором №302-П-АМПУ-18 в період з грудня 2017р. по грудень 2018р.

Твердження позивача стосовно того, що підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків без зауважень є визнанням боргу, не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Як встановлено судом вище, позивачем, інформацію яка відображена в акті звірки взаєморозрахунків не підтверджено жодним документом, рахунком, актом наданих послуг, тощо. Окрім цього графи, що заповнював відповідач в даному акті звірки містять прочерки, в них відсутні цифрові визначення, тому даний акт не може вважатись належним доказом підтвердження відповідачем заборгованості.

Також суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.12.2019р. у справі №916/1727/17 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Отже, до справи не подано первинних документів щодо існування виконання зобов`язання за договором №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р., а саме: виставлених балансоутримувачем рахунків та підписаних відповідачем актів надання послуг, актів про компенсацію витрат зі сплати податку на землю за формою, що є додатком №1 до договору №302-П-АМПУ-18 від 26.06.2018р., доказів перебування на балансі позивача та понесенням позивачем витрат на оплату земельного податку за земельну ділянку, що знаходиться під приміщенням, яке було передано в оренду відповідачу за договором оренди нерухомого майна від 05.12.2017 №159-П-АМПУ-17. Позаяк, позивачем не доведено факту понесення витрат зі сплати податку на землю, належного виконання останнім вимог п.п.2.2., 2.3. договору про компенсацію витрат зі сплати податку на землю від 26.06.2018р. №302-П-АМПУ-18, а отже не доведено виникнення у відповідача обов`язку сплачувати на користь позивача компенсації витрат зі сплати податку на землю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат зі сплати податку на землю у розмірі 24159,58грн. задоволенню судом не підлягають.

Також, на суму заявленої компенсації витрат зі сплати податку на землю позивач нарахував до стягнення з відповідача 1459,24 грн. втрат від інфляції, 1388,10 грн. проценти річних.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу того, що у задоволенні основної позовної вимоги про компенсацію витрат зі сплати податку на землю судом відмовлено, не підлягають судом задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача 1459,24 грн. втрат від інфляції, 1388,10грн. трьох процентів річних, як такі, що опосередковані основною вимогою, наявність якої судом не встановлено.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2102грн., які не підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача внаслідок повної відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги 14, ) до Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська 13, ) про стягнення 27006,92грн. заборгованості, з яких 24159,58грн. основний борг, 1459,24 грн. інфляційні втрати, 1388,10 грн. три проценти річних.

2. Понесені Державним підприємством Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр-т Перемоги 14, ) витрати на оплату судового збору в сумі 2102,00грн. покласти на платника.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 лютого 2021 р.

Суддя І.А. Малярчук