ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р. Справа№ 915/1988/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.02.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Фермерського господарства "НВ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривоозерський олійний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 (суддя Удалова О. Г., повний текст рішення складено та підписано 22.06.2020)

за позовом Фермерського господарства "НВ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривоозерський олійний завод"

про стягнення 168 165,07 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривоозерський олійний завод

до Фермерського господарства "НВ"

про стягнення 1 070 267,95 грн. неустойки

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «НВ» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» про стягнення 168 165,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019. Вважаючи, що його права порушені, позивач просив стягнути з відповідача вартість поставленого, але неоплаченого товару в розмірі 168 165,07 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області 17.09.2019 вищевказаний позов передано за територіальною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Крім того, 11.11.2019 ТОВ «Кривоозерський олійний завод» звернулось до Господарського суду м. Києва із зустрічним позовом до ФГ «НВ» про стягнення 808 000,00 грн.

17.12.2019 позивачем за зустрічним позовом (ТОВ "Кривоозерський олійний завод") подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій Товариство просило суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом неустойку у вигляді двох штрафів та пені, передбачених п. 5.2 укладеного сторонами договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019, в загальному розмірі 1 070 267,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом послався на неналежне виконання відповідачем за зустрічним позовом його обов`язків своєчасно поставити товар належної якості та у кількості, обумовленій договором поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019. Вважаючи, що його права порушені, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача неустойку у вигляді двох штрафів, передбачених п. 5.2 укладеного сторонами договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019, в загальному розмірі 808 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на користь Фермерського господарства «НВ» борг у розмірі 168 165,07 грн., судовий збір у розмірі 2 522,48 грн.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «НВ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» штраф у розмірі 404 000,00 грн., пеню в розмірі 250 147,95 грн., судовий збір у розмірі 9 812,22 грн. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

Зазначене рішення мотивоване наступним:

- оскільки на момент розгляду та вирішення даного спору строк ТОВ «Кривоозерський олійний завод» щодо грошового зобов`язання з оплати поставленого товару настав, то суд дійшов висновку про те, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом вартості поставленого, але неоплаченого товару в розмірі 168 165,07 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню;

- суд зазначив, що в порушення приписів процесуального законодавства, позивач за зустрічним позовом не надав суду жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу на підтвердження того, що відповідач за зустрічним позовом поставив йому товар неналежної якості, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача за зустрічним позовом такої міри відповідальності як штраф за поставку товару неналежної якості;

- на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу товар у строк та у обсязі, що були обумовлені договором, відтак, відповідач допустив порушення такого зобов`язання;

- однак, суд визнав неправомірним нарахування позивачем за зустрічним позовом пені протягом періоду з 12.07.2019 по 04.12.2019, оскільки за умовами укладеного сторонами договору останнім днем строку виконання відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання поставити товар є 19.07.2019, отже, порушення виконання вказаного зобов`язання почалось з 20.07.2019, відповідно правомірним буде нарахування пені з 20.07.2019 по 04.12.2019;

- здійснивши власний розрахунок пені за період з 20.07.2019 по 04.12.2019, суд встановив, що її розмір становить 250 147,95 грн;

- враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені заявлена правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме - 250 147,95 грн., а розрахунок штрафу, наданий позивачем за зустрічним позовом, є арифметично правильним та здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору, а тому - підлягає задоволенню у заявленому розмірі - 404 000,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство «НВ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 в частині стягнення з Фермерського господарства «НВ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» штрафу в розмірі 404 000,00 грн., пені в розмірі 250 147,95 грн., судового збору в розмірі 9 812,22 грн. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Апеляційна скарга Фермерського господарства «НВ» мотивована наступним:

- заперечуючи проти висновків суду в оскаржуваній частині, відповідач за зустрічним позовом вказує, що судом не повно та неправильно встановлені обставини справи, посилаючись на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факт прибуття транспортного засобу в пункт навантаження згідно з п. 3 Додатка №1 (специфікації №1) до договору та факт відмови ФГ «НВ» навантажити його;

- ФГ «НВ» вважає помилковим прийняття судом як доказу прибуття автотранспортного засобу з причепом 11.07.2019 до с. Радоща для навантаження насінням соняшника від ФГ «НВ» наявний в матеріалах справи Лист обліку роботи вантажного автомобіля та вказує, що Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №4/18 від 30.11.2018 та заявка №2641 від 09.07.2019 не можуть свідчити про реальне прибуття транспортного засобу в місце навантаження;

- скаржник зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні не надав оцінки твердженням про те, що ТОВ «Кривоозерський олійний завод» не пред`являв скаржнику жодних вимог чи претензій щодо недопоставки або порушення строку поставки;

- щодо стягнення штрафу та пені за порушення строку поставки насіння соняшника апелянт вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, оскільки на переконання ФГ «НВ» позивачем за зустрічним позовом не доведено того факту, що він вчинив необхідні дії (надав транспортний засіб під навантаження) для поставки йому насіння соняшника у строки визначені специфікацією №1.

03.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Дикунська С. Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 у справі №915/1988/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «НВ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 16.09.2020

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Крім того, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 в частині задоволення позовних вимог первісного позову Фермерського господарства «НВ» та в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» у стягненні штрафу у розмірі 404 000,00 грн. за поставку товару неналежної якості і ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову Фермерського господарства «НВ» відмовити повністю, а зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» повністю задовольнити.

21.08.2020 апеляційна скарга, надійшла до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Дикунська С. Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 08.09.2020 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №915/1988/19 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариству з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19.

Ухвалено об`єднати апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» та Фермерського господарства «НВ» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 в одне апеляційне провадження.

Розгляд справи призначено на 16.09.2020 року.

Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом акту за результатами розгляду апеляційної скарги на підставі п. 5 ст.262 ГПК України.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Судове засідання, призначене на 16.09.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Шаптали Є.Ю. 16.09.2020 у відпустці.

Ухвалою від 17.09.2020 призначено до розгляду апеляційні скарги Фермерського господарства «НВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 на 30.09.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3315/20 від 22.09.2020, у зв`язку з тим, що суддя Дикунська С. Я. перебуватиме у відпустці з 28.09.2020 по 02.10.2020, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 апеляційні скарги Фермерського господарства «НВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 30.09.2020.

30.09.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 11.11.2020.

10.11.2020 через канцелярію суду надійшли пояснення від Фермерського господарства «НВ».

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4509/20 від 11.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 апеляційні скарги Фермерського господарства «НВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 08.12.2020.

04.12.2020 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» надійшла заява про повторний виклик та допит свідка.

04.12.2020 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» надійшла відповідь на письмові пояснення ФГ «НВ».

08.12.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника Фермерського господарства «НВ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника.

В судове засідання 08.12.2020 з`явились представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод», представник Фермерського господарства «НВ» не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 клопотання представника Фермерського господарства «НВ» про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи за апеляційними скаргами Фермерського господарства «НВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 на 19.01.2021.

19.01.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.2021.

02.02.2021 у судове засідання з`явились представники позивача та відповідача, підтримали доводи, викладені у своїх апеляційних скаргах та просили їх задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.07.2019 між ФГ «НВ» (як постачальником) та ТОВ «Кривоозерський олійний завод» (як покупцем) був укладений договір поставки № 08/07/2019-740 (далі - договір), за умовами якого відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити сільськогосподарську продукцію (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму на умовах, визначених договором, в асортименті, кількості та по цінам, і в додатках до договору (специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору (том 1, а.с. 20-22).

Умовами вказаного договору сторони погодили зокрема наступне:

- згідно з п. 2.1 договору ціна товару, кількість, номенклатура, асортимент і загальна вартість кожної конкретної партії товару, що придбавається на умовах договору, передбачена в додатках (специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору;

- загальна вартість договору відповідає сумі загальних вартостей товару, визначених в додатках (специфікаціях), які є невід`ємною частиною договору (п. 2.2. договору);

- порядок здійснення оплати вартості товару визначається в додатках (специфікаціях) (п. 2.3 договору).

Специфікацією № 1 від 08.07.2019 (далі - специфікація) обумовлена поставка товару у кількості 200 т (+/- 10%) загальною вартістю 2 020 000,00 грн. (а.с. 23):

- відповідно до п. 2.3 специфікації, покупець здійснює передплату у розмірі 80% вартості товару з ПДВ, на поточний рахунок постачальника, що вказаний в п. 9 договору або в рахунку-фактурі. Постачальник зобов`язаний при цьому надати рахунок-фактуру на всю кількість товару, визначеного у специфікації, за допомогою електронного зв`язку, за реквізитами покупця, що вказані в п.9 договору, для оплати його покупцем;

- згідно з п. 2.4 специфікації покупець здійснює доплату до 100% вартості товару кожної партії на нижчезазначених умовах поставки протягом 7 (семи) банківських днів після реєстрації постачальником податкової накладної. Також, не пізніше наступного дня від дати передачі товару постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи: видаткову накладну, виписану в день поставки товару; зареєстровану в ЄРПН електронну податкову накладну у відповідності до вимог податкового законодавства.

Також відповідно до п. 2.5 договору датою оплати вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця.

За змістом п. 4.2 договору товар вважається поставленим постачальником та отриманим покупцем в момент підписання товарно-транспортної накладної особи вантажоодержувача.

Сторони погодили, що договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків, до фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань (8.1 договору).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ані примірник договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019, ані примірник специфікації № 1 від 08.07.2019, що були долучені до первісного позову, не підписані зі сторони ТОВ «Кривоозерський олійний завод».

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки жодна зі сторін спору не заперечує ані факт укладення сторонами договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019 та погодження специфікації № 1 від 08.07.2019, ані редакції, в яких вказані документи викладені у примірниках долучених до матеріалів первісного позову, то в силу приписів ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України зважаючи на відсутність у суду будь-яких підстав вважати такі обставини недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом, суд дійшов висновку, що договір поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019 та специфікація № 1 від 08.07.2019 є укладеними сторонами спору, а їх умови погодженими.

Суд встановив, що ФГ «НВ» поставило ТОВ «Кривоозерський олійний завод», а ТОВ «Кривоозерський олійний завод» прийняло товар загальною вартістю 1 784 165,71 грн, що підтверджується видатковими накладними № 24 від 09.07.2019, № 25 від 10.07.2019, № 26 від 11.07.2019 (том 1, а.с. 40-42), при цьому вказані видаткові накладні не підписані ТОВ «Кривоозерський олійний завод», як покупцем, водночас жодна зі сторін не заперечує факт поставки товару у тій кількості та за тією вартістю, що вказані у видаткових накладних № 24 від 09.07.2019, № 25 від 10.07.2019, № 26 від 11.07.2019. Відтак, в силу приписів ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд визнав підтвердженим факт поставки товару за вказаними накладними на загальну суму 1 784 165,71 грн.

Платіжними дорученнями № 18860 від 09.07.2019, № 18883 від 10.07.2019 підтверджується, що ТОВ «Кривоозерський олійний завод» оплатило вищевказаний товар, поставлений ФГ «НВ» частково - в сумі 1 616 000,64 грн.

Щодо первісних позовних вимог місцевим господарським судом встановлено наступне.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач за первісним позовом (ФГ «НВ») просив стягнути з відповідача за первісним позовом (ТОВ «Кривоозерський олійний завод») вартість поставленого, але неоплаченого товару в розмірі 168 165,07 грн.

Суд першої інстанції, розглянувши даний спір за первісним позовом та вирішивши його по суті, оцінивши правомірність вимог позивача за первісним позовом, дійшов висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом вартості поставленого, але неоплаченого товару в розмірі 168 165,07 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 2.4 специфікації сторони погодили, що остаточний розрахунок за поставлений ФГ «НВ» товар здійснюється Товариством протягом 7 (семи) банківських днів після реєстрації постачальником податкової накладної.

Реєстрація ФГ «НВ», як постачальником, податкових накладних була здійснена 29.07.2019 та 31.07.2019, що підтверджується долученими до позовної заяви квитанціями про реєстрацію податкових накладних. Отже, з урахуванням умов оплати встановлених, п. 2.4 специфікації № 1 від 08.07.2019, станом на 09.08.2019 (31.07.2019 + 7 банківських днів) поставлений Фермерським господарством товар повинен був бути оплачений ТОВ «Кривоозерський олійний завод».

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на те, що на момент розгляду та вирішення даного спору строк виконання ТОВ «Кривоозерський олійний завод» грошового зобов`язання з оплати поставленого товару настав, а відповідач за первісним позовом документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем за первісним позовом в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом вартості поставленого, але неоплаченого товару в розмірі 168 165,07 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Проти наведених висновків суду заперечує відповідач за первісним позовом - ТОВ «Кривоозерський олійний завод» та у своїй апеляційній скарзі просить зокрема скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 в частині задоволення позовних вимог первісного позову Фермерського господарства «НВ» та ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову Фермерського господарства «НВ» відмовити повністю.

В межах досліджуваного питання суд відхилив заперечення ТОВ «Кривоозерський олійний завод» щодо неналежної якості поставленого ФГ «НВ» товару та наявного у Товариства права на зниження у зв`язку з цим ціни придбаного товару як необґрунтовані, з підстав, що були наведені в мотивувальні частині оскаржуваного рішення щодо зустрічного позову.

Щодо зустрічного позову ТОВ «Кривоозерський олійний завод» до ФГ «НВ» про стягнення неустойки за порушення строків поставки товару та неналежну якість поставленого товару в загальному розмірі 1 070 267,95 грн, яка встановлена п. 5.2 укладеного сторонами договору судом встановлено наступне.

У зв`язку з тим, що відповідач за зустрічним позовом допустив вищевказані порушення умов договору, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з нього штраф у розмірі 404 000,00 грн та пеню у розмірі 262 267,95 грн за порушення строку доставки товару, а також штраф у розмірі 404 000,00 грн за поставку товару неналежної якості.

За приписами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Отже, наведеними приписами чинного законодавства встановлений обов`язок відповідача, як постачальника, передати позивачу якісний товар, придатний для мети його використання.

Водночас, сторонами договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019 був складений додаток № 2 до вказаного договору, у якому були погоджені вимоги щодо якості товару. Вказаний додаток № 2 також не підписаний зі сторони ТОВ «Кривоозерський олійний завод», проте зважаючи на приписи ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а також відсутність заперечень сторін щодо факту його укладення або редакції такого документу, суд визнає наведені у додатку № 2 вимоги до якості товару погодженими обома сторонами договору.

Крім того, позивачем та відповідачем в укладеному ними договорі був погоджений наступний порядок дій у випадку поставки товару неналежної якості:

- у випадку відхилення параметрів якісних показників товару від показників, вказаних у додатку-2 («Вимоги щодо якості товару»), на дану партію чи автомашину, підставою для чого є результати випробувань (аналізу товару лабораторією покупця у смт. Криве Озеро, Миколаївської області, по вул. Кобзаря, 1), видані сертифікованою лабораторією в кінцевому пункті поставки, складається акт про фактичні показники якості товару даної партії для перерахунку ціни товару або повернення товару у разі його невідповідності. Наведений акт підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками, що є не обов`язковим, але може робитися за бажанням сторін. У разі ухилення від підписання наведеного акту та відсутності вмотивованої відповіді про незгоду з висновками акту про фактичні показники якості товару однієї із сторін протягом однієї доби з моменту його складання, товар вважається прийнятим на підставі такого акту про фактичні показники якості товару (п. 3.4 договору);

- у разі незгоди однієї із сторін з висновками акту про невідповідність показників по якості товару, представники сторін у строк, не може перебільшувати трьох календарних днів з моменту отримання повідомлення про результати перевірки якості товару, яке покупець надсилає постачальнику шляхом направлення відповідного листа на адресу електронної пошти постачальника, вказану у договорі, проводять контрольний відбір зразка товару і перевіряють якість товару в незалежній акредитованій лабораторії. В такому випадку товар не вивантажується до узгодження претензій по якості. Контрольний відбір проб товару у такому разі обов`язково має бути здійснений у присутності представників постачальника та покупця. Представник постачальника повинен прибути в кінцевий пункт розвантаження не пізніше однієї доби від дати отримання повідомлення про перевірку якості товару, для спільного відбору та проведення аналізу проб в незалежній акредитованій лабораторії. У разі неприбуття представника постачальника та недотримання вимог даного пункту покупець вправі самостійно провести відбір проб та провести незалежну перевірку. Результати незалежної перевірки є кінцевими і визнаються обома сторонами для виконання та перерахунку ціни товару. Сторони погодили, що в разі незгоди постачальника з результатами аналізу по якості товару плата за проведення додаткової перевірки якості покладається на постачальника. Постачальник та/або його представник вважаються повідомленими, а електронний лист отриманим, в разі надсилання листа на адресу електронної пошти, вказаної в цьому договорі та/або в додатках до нього, без будь-яких окремих підтверджень про отримання, тощо (п. 3.5 договору).

За порушення постачальником (ФГ «НВ») умов договору в частині вимог до якості товару сторонами була передбачена відповідальність.

Відповідно до п. 5.5 договору у випадку поставки постачальником неякісного товару, покупець має право повернути такий товар постачальнику з відшкодуванням понесених збитків на транспортне перевезення неякісної партії товару. У разі наявності якісного товару на зерноскладі постачальник повинен замінити неякісний товар на якісний у тій же кількості не пізніше, ніж через 1 (один) день після отримання від покупця партії неякісного товару. При цьому, в разі поставки постачальником неякісної партії товару або усього обсягу, об`єму товару за цим договором, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від загальної вартості (ціни) цього договору.

Як було зазначено вище, ТОВ «Кривоозерський олійний завод» у зустрічній позовній заяві просив стягнути з ФГ «НВ» неустойку за порушення строків поставки товару та неналежну якість поставленого товару в загальному розмірі 1 070 267,95 грн, яка встановлена п. 5.2 укладеного сторонами договору.

Стосовно поставки неякісного товару слід зазначити, що за умовами п. 5.5 договору у випадку поставки постачальником неякісного товару, покупець має право повернути такий товар постачальнику з відшкодуванням понесених збитків на транспортне перевезення неякісної партії товару. У разі наявності якісного товару на зерноскладі постачальник повинен замінити неякісний товар на якісний у тій же кількості не пізніше, ніж через 1 (один) день після отримання від покупця партії неякісного товару. При цьому, в разі поставки постачальником неякісної партії товару або усього обсягу, об`єму товару за цим договором, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від загальної вартості (ціни) цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх посилань на неналежну якість товару позивач за зустрічним позовом надав:

- свідоцтва про якість товару № 356-л від 10.07.2019, № 357-л від 11.07.2019, № 358-л від 11.07.2019, № 359-л від 11.07.2019, № 360-л від 11.07.2019, № 361-л від 11.07.2019, № 362-л від 11.07.2019, № 363-л від 11.07.2019, № 364-л від 12.07.2019, № 364-л від 12.07.2019, складені ТОВ «Кривоозерський комбікормовий завод»;

- акти невідповідності якості № 71/11/07/2019 від 10.07.2019, № 72/11/07/2019 від 11.07.2019, № 73/11/07/2019 від 11.07.2019, № 74/11/07/2019 від 11.07.2019, № 75/11/07/2019 від 11.07.2019, № 76/11/07/2019 від 11.07.2019, № 77/11/07/2019 від 11.07.2019, № 78/11/07/2019 від 11.07.2019, № 79/11/07/2019 від 12.07.2019, підписані представниками ТОВ «Кривоозерський олійний завод» та ТОВ «Кривоозерський комбікормовий завод», але не підписані представником ФГ «НВ»;

- заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, як перевірено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів дотримання позивачем за зустрічним позовом порядку дій при виявленні неналежної якості товару, встановленого п.п. 3.4, 3.5 укладеного сторонами договору поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019.

За змістом ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції, посилаючись на вищезазначені приписи процесуального законодавства, дійшов висновку, що у порушення наведених норм позивач за зустрічним позовом не надав суду жодного належного, допустимого, достатнього та достовірного доказу на підтвердження того, що відповідач за зустрічним позовом поставив йому товар неналежної якості.

Крім того, надані ТОВ «Кривоозерський олійний завод» заяви свідків судом з огляду на приписи ст. 77 Господарського процесуального кодексу не взято до уваги.

Враховуючи вищеописані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача за зустрічним позовом такої міри відповідальності як штраф за поставку товару неналежної якості.

Однак, ТОВ «Кривоозерський олійний завод» у своїй апеляційній скарзі заперечує проти вказаного висновку суду в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» у стягненні штрафу у розмірі 404 000,00 грн. за поставку товару неналежної якості та просить зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» повністю задовольнити.

Зокрема, ТОВ «Кривоозерський олійний завод» зазначає, що надавав письмові докази на підтвердження доводів щодо невідповідності поставленого ФГ товару, зокрема - 9 актів невідповідності якості та свідоцтва про якість насіння соняшника.

Суд апеляційної інстанції враховував та перевірив наведені доводи ТОВ «Кривоозерський олійний завод» та зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статі 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування

За змістом статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони в укладеному між ними договорі поставки № 08/07/2019-740 від 08.07.2019, а саме в п.п. 3.4, 3.5 договору, погодили порядок дій при виявленні неналежної якості товару, а як вбачається з матеріалів справи та правильно вказано судом першої інстанції, доказів дотримання позивачем за зустрічним позовом такого порядку дій не надано.

Разом з тим, апелянт ТОВ «Кривоозерський олійний завод» вважає, що судом не враховано заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та надані ними пояснення, а як зазначено в апеляційній скарзі останнього, такими заявами свідків позивач за зустрічним позовом намагався підтвердити проведення ним дій при виявленні неналежної якості товару.

Однак, апеляційний господарський суд на спростування наведених доводів позивача за зустрічним позовом зазначає, що судом досліджувались обставини справи та докази у їх сукупності, а дослідження усіх обставин справи в їх сукупності є обов`язком суду, і такі дії спрямовані виключно для досягнення завдань господарського судочинства, обумовлених ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу в розмірі 404 000,00 грн. за відповідне порушення зобов`язання задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 404 000,00 грн та пені у розмірі 262 267,95 грн. за порушення строку доставки товару суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5 специфікації товар повинен бути поставлений покупцю в період з 08.07.2019 по 19.07.2019. Товар повинен поставлятись автомобільними партіями. Автотранспорт покупця повинен відповідати вимогам складу постачальника.

У п. 3 специфікації пунктом навантаження визначено Житомирську обл., Луганський район, село Радогоща.

Відповідно до п. 4 специфікації поставка товару здійснюється автомобільним транспортом покупця на умовах FCA (франко-перевізник) на склад постачальника, згідно «Інкотермс» в редакції 2010 року, з пункту навантаження на складі постачальника - Житомирська обл., Луганський район, село Радогоща, на зерновий склад покупця - Миколаївська область, Кривоозерський район, смт. Криве Озеро, вул. Кобзаря, 1 (далі - пункт поставки). Норма завантаження товару в автотранспорт регулюється покупцем.

Як встановлено судом, між позивачем за зустрічним позовом та ТОВ «Кодима Логістик» був укладений договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 4/18 від 30.11.2018.

З метою вивезення товару зі складу ФГ «НВ», між позивачем за зустрічним позовом та ТОВ «Кодима Логістик» була складена заявка № 2641 від 09.07.2019, в якій сторони серед іншого погодили час подачі автомобільного транспорту - 11.07.2019, а також вказали державний номерний знак автомобіля - НОМЕР_1 та причіпу - НОМЕР_2 .

11.07.2019 вищевказаний вантажний автомобільний транспорт марки МАN, днз НОМЕР_1 , та причіп до нього, днз НОМЕР_2 , були подані під завантаження до складу ФГ «НВ», однак завантажені не були у зв`язку з непроведенням поставки, що підтверджується листом обліку роботи вантажного автомобіля від 11.07.2019, складеним ТОВ «Кодима Логістик».

Також судом встановлено, що 11.07.2019 до складу ФГ «НВ» був поданий й інший автомобільний транспорт іншого перевізника ТОВ «Автокар-777», а саме вантажний автомобіль марки МАN, днз НОМЕР_3 , та причіп до нього, днз НОМЕР_4 , у який було завантажено 14,980 т зерна (нетто), що підтверджується товарно-транспортною накладною № 31 від 11.07.2019.

Згідно з поясненнями ТОВ «Кривоозерський олійний завод» обидва вищевказані вантажні автомобілі прибули під завантаження 11.07.2019 на склад відповідача за зустрічним позовом, проте завантажений був лише один з них, а саме - автомобіль перевізника ТОВ «Автокар-777», інший автомобіль перевізника ТОВ «Кодима Логістик» у зв`язку з відсутністю товару у Фермерського господарства завантажений не був та повернувся порожнім.

Відповідач за зустрічним позовом, в порушення приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, доказів протилежного суду не надав.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобов`язання за договором та не поставив позивачу товар у строк та у обсязі, що були обумовлені договором, відтак, відповідач допустив порушення такого зобов`язання.

Заперечуючи проти наведеного висновку суду, відповідач за зустрічним позовом (ФГ «НВ») вказує, що судом не повно та неправильно встановлено обставини справи, посилаючись на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факт прибуття транспортного засобу в пункт навантаження згідно з п. 3 Додатка №1 (специфікації №1) до договору та факт відмови ФГ «НВ» навантажити його.

Зокрема, ФГ «НВ» вважає помилковим прийняття судом як доказу прибуття автотранспортного засобу з причепом 11.07.2019 до с. Радоща для навантаження насінням соняшника від ФГ «НВ» наявний в матеріалах справи Лист обліку роботи вантажного автомобіля та вказує, що Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №4/18 від 30.11.2018 та заявка №2641 від 09.07.2019 не можуть свідчити про реальне прибуття транспортного засобу в місце навантаження.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів наголошує, що ФГ «НВ» у своїй апеляційній скарзі наводить вказані заперечення щодо наявних у матеріалах доказів з посиланням на норми процесуального законодавства, однак ФГ «НВ» не надає доказів на їх спростування.

При цьому, аргументи ФГ «НВ» щодо того, що Лист обліку роботи вантажного автомобіля, складений водієм ТОВ «Кодима Логістик», Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №4/18 від 30.11.2018, укладений із ТОВ «Кодима Логістик» та заявка №2641 від 09.07.2019 не є допустимими доказами та створені з метою введення суду в оману відхиляються колегією суддів як безпідставні.

Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги ФГ «НВ» судова колегія відхиляє з огляду на їх недоведеність та відсутність належних та допустимих доказів на їх спростування.

Крім того, твердження ФГ «НВ» про те, що суд в оскаржуваному рішення не надав оцінки твердженням про те, що ТОВ «Кривоозерський олійний завод» не пред`являв скаржнику жодних вимог чи претензій щодо недопоставки або порушення строку поставки судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що договором поставки №08/07/2019-70 від 08.07.2019 (проти укладення та дійсності якого сторони не заперечують) не встановлено обов`язкової процедури пред`явлення вимог чи претензій щодо недопоставки або порушення строку поставки, у той же час законодавством такого обов`язку теж не встановлено.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Суд також звертає увагу, що пунктом 5.2 договору, на який посилається позивач за зустрічним позовом, передбачено, що у випадку несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який вона нараховується, від загальної вартості специфікації за кожен день прострочення; у випадку істотного (на строк понад 3 (три) робочих дні) порушення постачальником строку (терміну) поставки товару (партії товару), визначеного договором, та/або у випадку непоставки товару (партії товару), та/або у випадку відмови від поставки товару (партії товару), та/або у випадку поставки неякісного товару (партії товару), та/або у випадку неповної передачі постачальником документів, постачальник зобов`язується додатково сплатити на користь покупця штраф у розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної вартості (ціни) (з ПДВ) цього договору, зазначеної в специфікації до договору, а також, покупець вправі застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати товару до моменту усунення постачальником відповідного порушення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції встановив, що позивач за зустрічним позовом нараховує пеню протягом періоду з 12.07.2019 по 04.12.2019, що є неправомірним, оскільки за умовами укладеного сторонами договору останнім днем строку виконання відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання поставити товар є 19.07.2019, отже, порушення виконання вказаного зобов`язання почалось з 20.07.2019, відповідно правомірним буде нарахування пені з 20.07.2019 по 04.12.2019.

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 20.07.2019 по 04.12.2019, суд першої інстанції встановив, що її розмір становить 250 147,95 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем за зустрічним позовом до стягнення. Таким чином, вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені заявлена правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом першої інстанції, а саме - 250 147,95 грн.

Крім того, перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем за зустрічним позовом, суд першої інстанції встановив, що він виконаний арифметично правильно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Отже, з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню штраф у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 404 000,00 грн.

Щодо стягнення штрафу та пені за порушення строку поставки насіння соняшника ФГ «НВ» вказує, що позивачем за зустрічним позовом не доведено того факту, що він вчинив необхідні дії (надав транспортний засіб під навантаження) для поставки йому насіння соняшника у строки визначені специфікацією №1.

Однак, колегія суддів вкотре наголошує, що ФГ «НВ», в порушення приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, доказів на спростуванням вказаного не надає, у зв`язку з чим такі доводи колегія суддів визнає необґрунтованими.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги, заявлені позивачем за первісним позовом, підлягають задоволенню у повному обсязі; а вимоги, заявлені позивачем за зустрічним позовом, підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу за порушення строку поставки товару в розмірі 404 000,00 грн. та пені в розмірі 250 147,95 грн. При цьому, у стягненні з відповідача за зустрічним позовом штрафу за поставку товару неналежної якості суд обґрунтовано відмовив.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що апелянтами в їх апеляційних скаргах вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Фермерського господарства «НВ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі №915/1988/19 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 10.09.2020 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фермерського господарства "НВ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривоозерський олійний завод" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2020 у справі № 915/1988/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи № 915/1988/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2021.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв