ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" лютого 2021 р. Черкаси справа № 925/1584/20

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І., без виклику представників сторін розглянув заяву фізичної особи-підприємець Дмитренко Лесі Іванівни про забезпечення позову у справі за позовом фізичної особи-підприємець Дмитренко Лесі Іванівни до ОСОБА_1 про стягнення 274000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Дмитренко Леся Іванівна звернулася у Господарський суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просять суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 01.07.2019 у сумі 274000,00 грн та відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у сумі 4110,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.12.2020 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду відзиву на позовну заяву та усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Протокольною ухвалою від 26.01.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 23.02.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 14 год 30 хв 23.03.2021.

24.02.2021 фізична особа-підприємець Дмитренко Леся Іванівна подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії з продажу, дарування, міни, реалізації, внесення до статутного капіталу товариства, застави або зміни власника у будь-який спосіб щодо належного їй нерухомого майна магазину №42 по вул.Чигиринській в місті Черкаси Черкаської області реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Заява мотивована тим, що 01.07.2019 між фізичною особою-підприємцем Дмитренко Лесею Іванівною (орендодавцем) та громадянкою ОСОБА_1 (орендарем) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язався передати орендарю, а орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування приміщення магазину з майном, а саме: холодильним обладнанням, вітринами різного типу та іншим, що визначене у пункті 1.2. цього договору, а також зобов`язався сплачувати орендодавцю орендну плату.

28.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити оренду на строк до 31.05.2020.

На даний час термін дії договору закінчився. Заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 274000,00 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ФОП Дмитренко Л.І. та ОСОБА_1 станом на 23.11.2020.

Заявник зазначає, що з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 володіє на праві власності 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01 та магазином АДРЕСА_2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Як вказує заявник, за наявною інформацією з сайту olx, на ньому міститься оголошення про продаж магазину АДРЕСА_2, а оскільки в житловому будинку АДРЕСА_2 розміщено лише один магазин є об`єктивні підстави вважати, що саме цей магазин належить ОСОБА_1 .

На переконання заявника (позивача) наведені обставини є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду про стягнення заборгованості, а дії відповідача спрямовані на відчуження належного йому майна з метою ухилення від виконання договірних зобов`язань.

Розглянувши заяву фізичної особи-підприємець Дмитренко Лесі Іванівни про забезпечення позову суд зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, у разі задоволення позову (Постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У своїй заяві про забезпечення позову фізична особа-підприємець Дмитренко Леся Іванівна просить суд заборонити відповідачці вчиняти дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, внесення до статутного капіталу товариства, застави або зміни власника у будь-який спосіб належного їй на праві власності нерухомого майна (магазину). Разом з тим, заявниця не вказує яким саме чином дії відповідачки щодо розпорядження своїм майном вплинуть на неможливість фактичного виконання рішення суду у цій справі. Не є також належним доказом на підтвердження необхідності застосування забезпечення позову наведені заявницею факти щодо наявності заборгованості відповідачки перед позивачкою за іншими правочинами, оскільки забезпечення позову має стосуватися лише виконання рішення у цій справі, а заборгованість на яку посилається заявниця у сумі 395 943,94 грн, яка виникла у відповідачки у зв`язку з іншим договором оренди не приймається судом, як належний доказ.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (статті 316-317 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, враховуючи відсутність зв`язку між запропонованим заявником заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суд дійшов висновку, що застосування такого виду забезпечення позову є необґрунтованим, а наведені заявницею підстави не свідчать про те, що дії відповідачки щодо розпорядження свої майном вплинуть на виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. Крім того, заява фізичної особи-підприємця Дмитренко Лесі Іванівни про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях можливого задоволення позову та ймовірного невиконання чи утрудненого виконання рішення суду.

Отже, суд дійшов висновку, що заява фізичної особи-підприємця Дмитренко Лесі Іванівни до задоволення не підлягає, оскільки вона ґрунтується лише на припущеннях, без посилання на конкретні обставини та докази, які підтверджують можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Керуючись статтями 136-140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю Дмитренко Лесі Іванівні у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає чинності з моменту підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею чинності.

Суддя О.І.Кучеренко