ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3897/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Парієнка Миколи Миколайовича, Балаклійський район с. Гусарівка Харківської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", Балаклійський район с. П`ятигірське Харківської області
про стягнення 736 503,75 грн.
за участю представників:

позивача - Харченко І.М., ордер серії ВІ № 1026480 від 01.12.20р.;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Парієнко Микола Миколайович звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" заборгованість за Договором поставки №30/2017/КБ/О від 09.08.17р. в сумі 736503,75 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 671056,60 грн., пені в сумі 52230,07 грн., інфляційних втрат в сумі 8864,55 грн., відсотків в сумі 4352,50 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 07.12.20р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

22.12.20р. від позивача надійшли письмові пояснення.

28.12.20р. від позивача надійшла заява про виправлення описки в прохальній частині позовної заяви шляхом вірної суми основного боргу, яку просить стягнути позивача, а саме 671 056,60 грн.

Підготовче засідання у справі №922/3897/20 було закрито протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 28.01.21р. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 16.02.21р. о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.21р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 16.02.21р. не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про, що свідчать поштові повідомлення, які повернулись на адресу суду з відміткою про отримання відповідачем. (а.с. № 127, 132, 137)

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між ФОП Парієнком Миколою Миколайовичем (надалі - позивач) та ТОВ "Курганський бойлер" (надалі - відповідач) 09.08.2017 року укладено договір поставки № 30/2017/КБ/О (надалі - Договір № 30/2017/КБ/О).

За умовами Договору № 30/2017/КБ/О позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу товар, в свою чергу покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах визначених договором.

Товаром, що поставляється за умовами договору № 30/2017/КБ/О є тирса, яка поставляється на підставі визначеного у специфікації переліку та найменування (п.п.1.1, 1.2 Договору № 30/2017/КБ/О). Окрім того, як встановлено п. 2.2. Договору № 30/2017/КБ/О кількість та асортимент товару на кожну окрему партію поставки передбачається в заявках покупця, специфікаціях, рахунках фактурах та накладних документах на товар.

Розділом 4 договору № 30/2017/КБ/О унормовано порядок поставки товару, згідно з яким поставка здійснюється на умовах DDР відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" 2010. Пунктом поставки є склад покупця, який розташовано за адресою: Харківська область, Балаклійський район, с. П`ятигірське, вул. Першотравнева, 1.

Моментом поставки згідно п. 5.1. Договору № 30/2017/КБ/О вважається дата доставки постачальником товару до пункту призначення, що підтверджується підписом покупця на видаткових накладних.

На виконання умов Договору, в період березень - серпень 2020 року позивач на підставі специфікації № 14 від 02.01.2020 р. і специфікації № 15 від 01.05.2020 р. поставив відповідачу товар, про який йдеться, у обумовлені договором строки в асортименті, кількості та по цінам, зазначеним в специфікаціях, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та актами приймання - передачі товару.

Окрім того, позивачем на виконання умов договору № 30/2017/КБ/О та Специфікації № 16 від 28.09.2020 р. до вказаного Договору з кінця вересня і до 20.10.2020 року згідно видаткових накладних: № 81 від 28.09.2020 р. - 5647,60 грн., № 82 від 01.10.2020 р. - 3172,40 грн., № 83 від 01.10.2020 р. - 13577,20 грн., № 84 від 02.10.2020 р. - 5647,60 грн., № 85 від 02.10.2020р. - 3172,40 грн., № 86 від 05.10.2020 р. - 3172,40 грн., № 87 від 06.10.2020 р. - 3172,40 грн., № 88 від 08.10.2020 р. - 13577,20 грн., № 89 від 08.10.2020 р. - 3172,40 грн., № 90 від 20.10.2020 р. - 15577,20 грн., № 91 від 20.10.2020 р. - 16111,20 грн., проведено поставку 300 кубічних метрів товару (тирса) на загальну суму 84000 грн., 00 коп.

Відповідно до розділу 6 договору № 30/2017/КБ/О відповідач оплачує поставлений позивачем товар за цінами, зафіксованими у рахунку - фактурі на дату виставлення рахунку - фактури на кожну окрему партію товару. Розрахунки за поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку фактури, в безготівковій формі протягом семи банківських днів після отримання товару. Загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках-фактурах та накладних документах. Загальна сума договору визначається кількістю отриманого і оплаченого товару протягом строку дії даного договору (п.п. 6.1, 6.З., 6.5., 6.6., 6.7. Договору № 30/2017/КБ/О).

Згідно товарно-транспортних і видаткових накладних, та акту звіряння взаємних розрахунків, за 2020 рік між ТОВ "Курганський бройлер" та ФОП Парієнком М.М. за договором № 30/2017/КБ/О від 09.08.2017 року (надалі - акт звіряння) відповідач отримав від позивача за специфікаціями № 14 від 02.01.2020 р. і № 15 від 01.05.2020 р. товару на загальну суму 941696 (дев`ятсот сорок одна тисяча шістсот дев`яносто шість) грн., 00 коп. Окрім того, відповідач за специфікацією № 16 від 28.09.2020р. додатково отримав від позивача товар на суму 84000 (вісімдесят чотири тисячі) грн., 00 коп.

Станом на 18 листопада 2020 року на рахунок позивача від відповідача надійшла оплати за поставлений товар на загальну суму 354639,40 грн.

У зв`язку з неповною оплатою відповідачем поставленого товару, а саме недоплата за договором поставки складає 671056,60 грн., позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 671056,60 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату основної заборгованості за договором у сумі 671056,60 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 671056,60 грн. основної заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4352,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8864,55 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 4 352,50 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 8864,55 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 8 864,55 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 52 230,07 грн., суд не вбачає законних підстав для її задоволення у зв`язку з наступним.

За змістом частини другої статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України, передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції.

Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, тому відсутні законні підстави для стягнення пені у розмірі, що не погоджений в договірному порядку та прямо не встановлений законом.

Вищевикладена правова позиція зазначена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Таким чином, оскільки умовами договору не передбачено можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 52230,07 грн. пені судом визнаються неправомірними та необґрунтованими, у зв`язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на те, що позовні вимоги є такими, що не спростовані позивачем, підтвердженими матеріалами справи, законними та обгрунтованими в частині розміру заявлених до стягнення позовних вимог щодо основного боргу, інфляційних втрат та відсотків річних, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 623-625, 629, 631 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 217, 224, 225, 230, 231 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бойлер" (вул. Першотравнева, 1, с. П`ятигірське, Балаклійський район, Харківська область, 64252, ) на користь Фізичної особи - підприємця Парієнка Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 671056,60 грн.; суму інфляційного збільшення боргу 8864,55 грн.; суму нарахованих відсотків у розмірі 4352,50 грн.; витрати по сплаті судового збору у сумі 10264,11 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 52230,07 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "24" лютого 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко