УХВАЛА

16 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 922/698/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство "Теплові мережі Роганської селищної ради",

представник позивача - не з`явився,

відповідач-1 - акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз",

представник відповідача-1 - Дороніна О.М., адвокат (довіреність від 28.01.2021 № Др-15-0121),

відповідач-2 - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник відповідача-2 - Будник К.А., адвокат (довіреність від 07.10.2020 № 14-184),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Харківської області від 07.07.2020 (головуючий суддя Присяжнюк О.О.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 (головуючий Шевель О.В., судді: Крестьянінов О.О. і Фоміна В.О.)

у справі № 922/698/20

за позовом комунального підприємства "Теплові мережі Роганської селищної ради" (далі - Підприємство)

до: 1) акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (далі - Товариство);

2) акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія),

про визнання права.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства та Компанії (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про:

1) визнання за Підприємством права на споживання природного газу у березні 2020 року за договором постачання природного газу від 24.09.2019 № 3058/1920-ТЕ-32 (далі - Договір № 3058/1920-ТЕ-32) у розмірі 535,609 тис.м.куб., за договором постачання природного газу від 24.09.2019 № 3059/1920-БО-32 (далі - Договір № 3059/1920-БО-32) у розмірі 196,295 тис.м.куб., за договором постачання природного газу від 24.09.2019 № 3060/1920-КП-32 (далі - Договір № 3060/1920-КП-32) у розмірі 5,976 тис.м.куб.;

2) зобов`язання Компанії включити Підприємство до реєстру споживачів Компанії;

3) зобов`язання Товариства поновити Підприємству санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обсяги природного газу на спірні періоди за відповідними договорами є узгодженими та підтвердженими, а відтак ненадання номінацій (не підтвердження обсягів природного газу) та виключення Підприємства з реєстру споживачів на березень 2020 року, з боку Компанії, є неправомірним та безпідставним та не звільняє останнього від обов`язків постачати природний газ Підприємству.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.07.2020 (з урахуванням ухвал про виправлення описок від 13.07.2020 та 20.07.2020), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2020, позовні вимоги задоволено частково. Визнано за Підприємством право на споживання природного газу у березні 2020 року за Договором № 3058/1920-ТЕ-32 у розмірі 535,609 тис.м.куб., за Договором № 3059/1920-БО-32 у розмірі 196,295 тис.м.куб., за Договором № 3060/1920-КП-32 у розмірі 5,976 тис.м.куб. Зобов`язано Компанію повернути Підприємство до реєстру споживачів Компанії. В частині позовних вимог до Товариства у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що:

- Підприємством станом на початок опалювального сезону 2019-2020 років дотримано вимоги пункту 11 Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 (далі - Положення; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), щодо укладання з Компанією договорів постачання природного газу, а також надання Компанії графіка погашення заборгованості;

- Компанія, на підставі законодавчо встановленого обов`язку постачати природний газ Підприємству як споживачу по укладеним між ними договорами постачання природного газу, зобов`язана була постачати природний газ Підприємству як виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, у тому числі, шляхом своєчасної видачі номінацій, оскільки це є обов`язком Компанії, а не правом;

- не підтвердження номінацій або виключення Підприємства з реєстру споживачів Компанії унеможливлює безперешкодне отримання Підприємством необхідних обсягів природного газу, оскільки може мати наслідком обмеження або взагалі припинення надання Товариством послуг з розподілу природного газу;

- Підприємство не має правових підстав змінити постачальника природного газу і зобов`язаний здійснювати закупівлю природного газу виключно у Компанії;

- судами не встановлено порушення прав Підприємства з боку Товариства.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій у частині задоволених позовних вимог, Компанія звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та те, що судами оскаржувані рішення прийняті без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, неправильно застосував норми матеріального права у подібних правовідносинах, у яких відсутній висновок Верховного Суду щодо дотримання виробником теплової енергії пункту 11 Положення не лише станом на початок опалюваного сезону, а й протягом усього періоду постачання природного газу;

- в оскаржуваних рішеннях суди не врахували висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 910/6914/17 та від 18.04.2018 у справі № 910/6916/17, щодо застосування статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах;

- суди неправильно застосували висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 909/953/18.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, зазначає, що оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Товариства є законними і обґрунтованими, оскільки спірні правовідносини виникли між Підприємством та Компанією, а не Товариством.

Підприємство подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 29.12.2020 відкрито касаційне провадження у справі № 922/698/20 за касаційною скаргою Компанії та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12.02.2021 № 29.3-02/158 у зв`язку із запланованою відпусткою судді Малашенкової Т.М. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 922/698/20, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Львова Б.Ю.

Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з огляду на таке.

У даній справі № 922/698/20 суди, задовольняючи частково позовні вимоги, а саме про визнання за Підприємством право на споживання природного газу у березні 2020 року за Договором № 3058/1920-ТЕ-32 у розмірі 535,609 тис.м.куб., за Договором № 3059/1920-БО-32 у розмірі 196,295 тис.м.куб., за Договором № 3060/1920-КП-32 у розмірі 5,976 тис.м.куб, та зобов`язання Компанію повернути Підприємство до реєстру споживачів Компанії, виходили, зокрема, з того, що Підприємство, отримавши від відповідачів повідомлення від 27.02.2020 про припинення (обмеження) газопостачання з 01.03.2020, звернулося з позовною заявою до суду 06.03.2020, тобто на початку спірного періоду, яким є у даній справі березень 2020 року.

Водночас Компанія посилалась на те, що: право Підприємства на придбання природного газу за укладеними з Компанією договорами не є абсолютним та залежить від ряду умов, зокрема, від належного виконання Підприємством пункту 11 Положення та включення до реєстру споживачів Компанії на інформаційній платформі оператора ГТС; на підставі укладених договорів Компанія здійснювала постачання природного газу Підприємству до 28.02.2020, однак у березні 2020 року невиконання Підприємством умов пункту 11 вказаного Положення (внаслідок чого у Товариства виникла заборгованість у розмірі 13 796 528,84 грн) позбавило Компанію підстав для постачання Підприємству природного газу (включення його в реєстр споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора ГТС); у Положенні відсутнє будь-яке застереження щодо обов`язкового укладення Підприємством з виробниками теплової енергії договорів про постачання природного газу та його безперебійного постачання; на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 № 255 Компанія здійснила включення Підприємства до реєстру споживачів на інформаційній платформі оператора ГТС 04.04.2020; посилання судів на розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 №921-р як на підставу для заборони обмеження постачання природного газу виробникам теплової енергії протягом опалювального періоду Компанія вважає безпідставними, оскільки, на її думку, вказане розпорядження не узгоджується з нормативно-правовими актами, що мають вищу юридичну силу (Конституцією України, ЦК України, Господарського кодексу України).

Також Компанія вважає, що Підприємством обрано неналежний спосіб захисту, оскільки заявлена ним вимога про повернення Підприємства в реєстр споживачів постачальника в березні 2020 року суперечить вимогам статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України, не призводить до поновлення права Підприємства, оскільки останнє подало позов у березні 2020 року, тобто в періоді, який на момент ухвалення судового рішення в даній справі минув, тобто фактично ним було заявлено вимогу про зобов`язання вчинити дію у минулому.

За твердженням Компанії, у разі задоволення такої вимоги судове рішення не може бути виконано в примусовому порядку через відсутність відповідних законодавчо закріплених механізмів виконання та технічних можливостей; дана позовна вимога є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що призводить до порушення його вільного волевиявлення.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалила постанову від 21.02.2020 у справі № 922/599/19, на яку у відзиві посилається Товариство, якою залишила без змін постанову суду апеляційної інстанції та погодилась з висновком апеляційного суду про наявності підстав для задоволення позовних вимог до АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо визнання права КП "Обласний інформаційно-технічний центр" на споживання природного газу у обсягах, встановлених у пунктах 2.1. договорів постачання природного газу № 1643/18-ТЕ-32, № 1644/18-БО-32, № 1645/18-КП-32 від 25.10.2018 у березні та квітні 2019. Тобто фактично визнала належним способом захисту визнання права на споживання природного газу у обсягах, встановлених у пунктах договорів постачання природного газу.

Колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо належності способу захисту при звернення з вимогою про визнання права на споживання природного газу у певному періоді, з урахуванням звернення особи з такою вимогою на початку або до початку спірного періоду, у сукупності з вимогою про зобов`язання Компанію повернути Підприємство до реєстру споживачів Компанії, викладеного в раніше ухваленій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 922/599/19, тому справа № 922/698/20 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України ) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Згідно з частиною першою статті 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Керуючись статтями 234, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 922/698/20 разом з касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та доданими до неї документами передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов