ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021м. ДніпроСправа № 904/6709/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уітака", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 72 374 грн. 89 коп. за договором поставки від 06.08.2018 №20180484

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Уітака" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 07.12.2020, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" заборгованість в сумі 72 374 грн. 89 коп., з яких: 45 955 грн. 00 коп. - основний борг, 13 022 грн. 36 коп. - 3% річних, 13 397 грн. 53 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору поставки від 06.08.2018 №20180484.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, справу визнано малозначною та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України у встановлений судом строк.

Згідно із поштовим повідомленням № 654 ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі від 21.12.2020 отримана відповідачем 29.12.2020.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Уітака" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (покупець) укладено договір поставки № 20180484 (надалі договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення, надалі товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару зазначаються у Специфікаціях, які оформляються у вигляді додатків і складають невід`ємну частину цього договору.

Згідно п. 1.2 договору за взаємною згодою сторін в процесі виконання цього договору можуть бути змінені найменування, асортимент, кількість, ціна, умови та строки поставки товару, які внесені до положень цього договору та додатків до нього. Будь-які зміни мають бути оформлені у вигляді додаткових угод.

Пунктом. 2.3 договору передбачено, що ціна за одиницю виміру товару, яка зазначена в узгодженні сторонами у Специфікаціях, є фіксованою і не підлягає збільшенню, якщо інше не передбачено у Специфікаціях.

Умовами п. 2.4 договору визначено, що сума цього договору визначається як загальна вартість товару, поставленого за весь період дії цього договору на підставі оформлених сторонами Специфікацій.

Товар поставляється узгодженими партіями протягом терміну дії цього договору Строк поставки товару зазначається у Специфікаціях (3.2 договору).

Згідно з п. 3.5. договору товар передається постачальником покупцю на підставі видаткової накладної з відміткою покупця про приймання товару, якщо інше не обумовлено у Специфікаціях.

Відповідно до п. 3.6 договору датою поставки товару і датою переходу права власності на товар є дата, зазначена покупцем у видатковій накладній при прийманні товару. Сторони у Специфікації можуть обумовити інші умови визначення дати поставки товару і дати переходу права власності на товар.

За умовами п. 3.7 договору разом з товаром постачальник передає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну; сертифікат якості виробника; документи, визначені відповідною Специфікацією. Всі первинні документи повинні бути підписані уповноваженою та не особою з розшифруванням її підпису та завірені печаткою постачальника.

У п. 4.1 договору сторони узгодили, що розрахунки за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів

на рахунок постачальника в порядку та строки, зазначені у Специфікаціях.

При здійсненні оплати на умовах передплати покупець перераховує грошові кошти у розмірі вартості узгодженої партії товару.

При здійсненні оплати з відстрочкою платежу покупець перераховує грошові кошти за фактично прийняту вагу/кількість товару.

Згідно з п. 4.2. договору покупець здійснює оплату товару на підставі наданих постачальником документів: оригіналу рахунка-фактури при здійсненні оплати на умовах передплати; оригіналу рахунка-фактури та податкової накладної при здійсненні оплати з відстрочкою платежу.

У разі ненадання постачальником вказаних документів або їх надання таким чином, що робить неможливим здійснення покупцем оплати товару в строки, зазначені у Специфікаціях, покупець звільняється від відповідальності, штрафні санкції за порушення строків оплати не застосовуються, три відсотка річних та індекс інфляції не нараховується та не виплачується покупцем.

Відповідно до п. 4.3. договору покупець має право збільшити строк оплати товару пропорційно часу прострочення надання постачальником всіх товаросупроводжувальних документів.

Пунктом 4.4. договору визначено, що при заповненні платіжних документів сторони зобов`язуються вказувати номер і дату документа (договору, Специфікації або додатка) по якому повинен здійснюватися платіж.

Умовами п. 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п.11.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, та діє до 31.12.2020 року, а в частині не виконаних зобов`язань - до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Згідно Специфікації від 21.09.2018 сторонами погоджено поставку строп текстильно-кільцевих гп=3000кг, L1=3,0м.(СТК-3,0-3000-1) у кількості 7000 шт. за ціною 91,91грн. без ПДВ на суму 643 370,00 грн. та строп текстильних СТП г/п 5т, L=6м, ширина стрічки 150 (СТП-5,0-6000-4) у кількості 12 000 шт. за ціною 508,98грн. без ПДВ на суму 6 107,76 грн., що разом складає 649 477,76 грн., сума ПДВ 129 895,55 грн. та загальна вартість поставки 779 373,31 грн.

За умовами п. 6 Специфікації розрахунок за поставлений по даній Специфікації товар покупець здійснює на умовах 100% вартості товару протягом 75 календарних днів від дати поставки.

Згідно з рахунком-фактурою №СФ-0000328 від 06.12.2018, видаткової накладної №РН-0000347 від 06.12.2018 та товарно-транспортної накладної № РН-0000347 від 06.12.2018 позивачем здійснено поставку товару відповідачу на суму 441 168 грн. 00 коп. (а.с. 18, 19, 25-26).

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Враховуючи умови п. 6 Специфікації відповідач повинен був здійснити оплату за поставлений товар у строк до 19.02.2019.

Позивач вказує, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав частково, оплативши вартість товару із порушенням строку на загальну суму 395 213 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 11477 від 08.11.2019 на суму 137 050 грн. 95 коп., № 877 від 30.01.2020 на суму 176 460 грн. 10 коп., № 1208 від 11.02.2020 на суму 41 661 грн. 95 коп., № 2883 від 14.04.2020 на суму 40 040 грн. 00 коп. (а.с. 21-24).

У зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 45 955 грн. 00 коп.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 13 022 грн. 36 коп. за загальний період з 20.02.2019 по 02.12.2020 та інфляційні втрати у розмірі 13 397 грн. 53 коп. за вказаний період.

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору поставки, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати вартості поставленого товару.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становить 45 955 грн. 00 коп. З урахуванням умов п. 6 Специфікації договору строк оплати поставленої продукції є таким, що настав 19.02.2019.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено у повному обсязі вартість поставленого товару за спірною видатковою накладною, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 45 955 грн. 00 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних, зазначає, що позивачем при здійсненні розрахунку не враховано, що день оплати не вважається днем прострочення виконання зобов`язання та визначено невірні періоди нарахування 3% річних.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 12 983 грн. 94 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 397 грн. 53 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Викладене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18).

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вищевказаних вимог, а саме: до періодів нарахування включено місяць, в якому мав бути здійснений або здійснений розрахунок, а також неповний місяць, з урахуванням закінчення періоду нарахування, визначеного позивачем у розрахунку.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 12 764 грн. 25 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 45 955 грн. 00 коп. основного боргу, 12 983 грн. 94 коп. 3% річних, 12 764 грн. 25 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Утіака" (65026, м. Одеса, вул. Грецька, буд. 44, кабінет 2/А, ) 45 955 грн. 00 коп. (сорок п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп.) основного боргу, 12 983 грн. 94 коп. (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три грн. 94 коп.) 3% річних, 12 764 грн. 25 коп. (дванадцять тисяч сімсот шістдесят чотири грн. 25 коп.) інфляційних втрат, 2 082 грн. 49 коп. (дві тисячі вісімдесят дві грн. 49 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 22.02.2021

Суддя І.А. Рудь