ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

16.02.2021 м.Дніпро Справа № 908/2365/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Учасники процесу не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином ( на електрону адресу та в телефонному режимі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 року (суддя Горохов І.С.) за поданням приватного виконавця виконавчого округа Запорізької області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у справі № 908/2365/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кондрашова Романа Анатолійовича, м. Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.06.2020 року у справі №908/2365/18 задоволено подання приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Визначено 1/2 частини частки у майні - житловому будинку літ. А з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (рнонм 3221), що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :05:008:0015, яким ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) володіє спільно з дружиною ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 року у справі № 908/2365/18 та ухвалити нове рішення, яким повернути подання приватного виконавця без розгляду.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 посилається на те, що вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи, внаслідок чого була позбавлена можливості захистити своє право власності на будинок, який був придбаний за її власні кошти, без участі ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2020року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 року (суддя Горохов І.С.) за поданням приватного виконавця виконавчого округа Запорізької області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у справі № 908/2365/18 . Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.08.2020року, колегією суддів у складі : головуючого судді -Березкіної О.В., судді: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.08.2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 року (суддя Горохов І.С.) за поданням приватного виконавця виконавчого округа Запорізької області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у справі № 908/2365/18 зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №2-24/494-2009 та оприлюдення відповідної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Великою Палатою Верховного Суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 04 березня 2020 року розглянуто справу № 2-24/494-2009.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2021 року поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 року (суддя Горохов І.С.) за поданням приватного виконавця виконавчого округа Запорізької області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у справі № 908/2365/18 та призначено до розгляду на 16.02.2021року.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ( на електронну адресу та телефонограмами а.с.18-20 т.2), не з`явилися, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надаи, що надає суду право розглянути справу на підставі наданих доказів.

16.02.2021 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

08.02.2021 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши дане клопотання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду у даній справі 06.03.2019 видано наказ про примусове стягнення, та відкрито виконавче провадження № 60585633 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Тропік" заборгованості у розмірі 39 383,39 грн - 3% річних, 142094,99 грн інфляційних витрат, 2722,18 грн витрат про сплату судового збору.

Приватним виконавцем Безмагоричних М.А. вживались заходи примусового виконання рішення суду, а саме:

- за параметрами пошуку до Пенсійного фонду України по боржнику інформації не знайдено;

- згідно з відповіддю на запит № 80644022 від 12.11.2019 до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи інформація в ДРФО відсутня;

- платіжна вимога № 101 від 02.12.2019 про стягнення з ОСОБА_2 коштів у сумі 203 093,61 грн, повернулась з банку Акціонерне товариство "Універсал Банк" 05.12.2019 без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку платника;

- платіжна вимога № 102 від 02.12.2019 про стягнення боргу в сумі 203 093,61 грн, повернулась 05.12.2019 без виконання АТ "МетаБанк" у зв`язку з тим, що рахунок № НОМЕР_3 фізичної особи - підприємця Кондрашова Романа Анатолійовича закрито 30.12.2012;

- за відповіддю на запит № 77724241 від 13.04.2020 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником ОСОБА_2 транспортних засобів, за останнім у МВС відсутні дані про зареєстровані транспортні засоби.

Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради надано відповідь на запит № 01-71/2098 від 24.02.2020 за якою, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 09.02.2010 по теперішній час.

Звертаючись до суду із поданням про визначення частки майна боржника та звернення стягнення на майно боржника, яким володіє спільно разом з іншими особами, приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович посилався на те, що відповідач є боржником у виконавчому провадженні, який не виконав рішення суду щодо погашення боргу. Разом з цим, боржник перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 , яка на праві власності володіє житловим будинком з господарськими спорудами, що є підставою для визначення Ѕ частки боржника - ОСОБА_2 у майні, що належить спільно з дружиною ОСОБА_1 .

Задовольняючи подання приватного виконавця та визначаючи 1/2 частини частки у майні - житловому будинку літ. А з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :05:008:0015, яким ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 володіє спільно з дружиною ОСОБА_1 , господарський суд першої інстанції виходив з того, що норми статті 335 ГПК України надають виконавцю право звернутись до суду із поданням про визначення частки майна боржника, а спірне майно було придбано у шлюбі з боржником, тому на нього розповсюджується режим спільного майна подружжя, згідно якого частки подружжя є рівними.

Проте, колегія суддів вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 335 ГПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Як встановлено судом першої інстанції, з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 26.02.2020 вбачається, що між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 - Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб від 26.09.2014 серія НОМЕР_4 .

03.05.2018 між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку літ. А з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 37,6 кв.м., загальною площею 66,8 кв.м. Будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,1500га, якій присвоєно кадастровий номер :05:008:0015.

Згідно із частиною шостою статті 48 Закону « Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведених норм права, передбачених частиною шостою статті 48 Закону № 1404-VIII, з урахуванням вимог статей 335, 338 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що в разі звернення державного або приватного виконавця з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таке подання розглядає суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення, за правилами господарського судочинства.

Згідно зі статтею 50 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Як вбачається з подання приватного виконавця, підставою звернення приватного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини - ОСОБА_1 , набуте ними в шлюбі, та частку боржника в цьому майні не визначено.

Оскаржуючи рішення суду за наслідками розгляду подання приватного виконавця, ОСОБА_1 , яка є дружиною боржника у справі та особою, за якою зареєстровано право власності на нерухоме майно, посилається на те, що спірне нерухоме майно не є спільною власністю подружжя, оскільки було придбано нею за власні кошти.

На думку колегії суду, само по собі подання апеляційної скарги ОСОБА_1 свідчить про існування спору про право щодо нерухомого майна.

Розглядаючи справу № 2-24/494-2009 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна.

Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України не підлягає застосуванню.

Оскільки в цій справі вбачається спір про право з ОСОБА_1 , яка вважає себе одноосібною власницею спірного майна, то судове рішення в частині визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, слід скасувати, а провадження в цій справі за поданням приватного виконавця в цій частині - закрити.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання про визначення частки в спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси стаття 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідач у запереченнях на подання зазначив, що будинок придбано дружиною частково за особисті накопичені кошти в розмірі 5500 доларів США (за офіційним курсом на час придбання валюти приблизно 44 000,00 грн) та кошти у розмірі 60 000,00 грн, які їй подарував брат. Та у період з 23.11.2011 по 26.03.2013 ОСОБА_1 займалась підприємницькою діяльністю, від якої отримувала певний прибуток.

На підтвердження таких обставин надав наступні документи:

- реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з даними фізичної особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 за даними якої обліковано суми заробітку для нарахування пенсії: 2002 рік - 256,04 грн; 2005 рік - 3604,00 грн; 2006 рік - 4375,00 грн; 2007 рік - 12 332,11 грн; 2008 рік - 22 440,88 грн; 2009 рік - 25 316,69 грн; 2010 рік - 25 377,33 грн; 2011 рік - 13 978,29 грн; 2012 рік - 13 177,00 грн; 2013 рік - 0,00 грн; 2014 рік - 29 432,40 грн; 2015 рік - 31 587,11 грн; 2016 рік - 138 565,00 грн; 2017 рік - 91 112,71 грн; 2018 рік - 41073,10 грн; всього до 2018 року 411 554,92 грн, всього 452 628,02 грн;

- нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_5 (брат ОСОБА_1 ) від 26.06.2020 про те, що в травні 2018 року подарував сестрі ОСОБА_1 60 000,00 грн на придбання житлового будинку;

- податкові декларації фізичної особи підприємця Пітель Олександра Олександровича за 2017 рік сума чистого оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності - 37 585,64 грн; за 2018 рік сума чистого оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності - 24 336,87 грн; уточнююча податкова декларація про майновий стан і доходи - сума чистого оподатковуваного доходу, отриманого від господарської діяльності 38 888,88 грн.

Оцінюючи зазначені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вони не підтверджують придбання будинку за власні кошти дружини боржника, а тому подання приватного виконавця підлягає задоволенню.

Проте, частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на справедливий суд встановлено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зміст права на справедливий розгляд справи висвітлюється в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні у справі «Руіз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain, заява № 12952/87, від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі «Вержбицький проти Польщі» (Wierzbicki v. Poland, заява № 24541/94, від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі «Домбо Бехер проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Наведена практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила Господарського процесуального кодексу України, що регламентують позовне провадження.

Зокрема, відповідач може подати відзив із запереченнями проти позову. Відповідно до частини восьмої статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Позивач вправі подати відповідь на відзив. Відповідно до частини четвертої статті 166 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У відповідь відповідач може подати заперечення. Відповідно до частини четвертої статті 167 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Третя особа вправі подати пояснення щодо позову. Відповідно до частини четвертої статті 168 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

У спрощеному позовному провадженні відповідно до статті 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі; треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість витребування судом доказів за клопотанням учасника справи, а статтею 84 Господарського процесуального кодексу України - право суду доручити іншому суду вчинити певні процесуальні дії щодо збирання доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку; суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Натомість відповідно до статті 335 Господарського процесуального кодексу України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця; суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб; неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Таким чином, під час розгляду подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не можуть застосовуватися наведені вище норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

За змістом Закону « Про виконавче провадження» вбачаються можливими дії виконавця, спрямовані на виконання обов`язку боржника, наявність якого встановлена рішенням суду або іншого уповноваженого органу, перед стягувачем, причому за рахунок боржника. Виконання такого рішення за боржника виконавцем неможливе в разі відсутності майна в боржника, або в разі відсутності в боржника юридичної чи фактичної можливості самостійно вчинити на користь стягувача певні дії. Отже, виконавець виконує за боржника його обов`язок перед стягувачем лише в разі, коли боржник має юридичну і фактичну можливість самостійно виконати свій обов`язок, але через дефект волі не виконує його. У зв`язку із цим здатність боржника своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки обмежується, зокрема, шляхом накладення арешту на кошти і майно боржника. Натомість виконавець своїми діями створює юридичні наслідки для боржника. При цьому виконавець не має власного юридичного інтересу у створенні таких наслідків у правовідносинах зі стягувачем чи іншими особами під час виконання рішення за боржника.

Тому спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Якщо юрисдикційність такого спору залежить від суб`єктного складу сторін, то вона визначається виходячи із суб`єктного складу співвласників спірного майна. Натомість участь у справі виконавця, а також участь у справі стягувача як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не впливає на визначення юрисдикційності такого спору.

Отже, спір про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 в майні, яким, як вважає виконавець, він володіє спільно з ОСОБА_1 , у разі подання виконавцем відповідного подання (позовної заяви), з огляду на суб`єктний склад співвласників спірного майна підлягатиме вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Повноваження виконавця на звернення з поданням (позовною заявою) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4, частина третя статті 41 Господарського процесуального кодексу України; частина друга статті 4, частина четверта статті 42 Цивільного процесуального кодексу України).

Після відкриття провадження за поданням (позовною заявою) виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абзац перший частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України; абзац перший частини п`ятої статті 56 Цивільного процесуального кодексу України).

Оскільки виконавець може звертатися з поданням (позовною заявою) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від волі боржника чи навіть всупереч такій волі, та враховуючи, що Господарський процесуальний кодекс України не містить вичерпного регулювання участі виконавця у позовному провадженні, mutatis mutandis підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 54, частин четвертої, п`ятої статті 55 Господарського процесуального кодексу України, частин третьої, четвертої статті 57 Цивільного процесуального кодексу України: зменшення розміру позовних вимог, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, відмова від апеляційної або касаційної скарги, заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими або виключними обставинами можлива лише за письмовою згодою виконавця; якщо боржник не підтримує заявлених позовних вимог, то це не є підставою для залишення подання без розгляду; відмова боржника від позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє виконавця права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 2-24/494-2009 від 06.10.2020 року.

Пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Оскільки в цій справі вбачається спір про право з ОСОБА_1 , яка вважає себе одноосібною власницею спірного майна, то дане питання підлягає вирішенню за поданням приватного виконавця у позовному провадженні у порядку цивільного судочинства, а тому ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 слід скасувати, а провадження в цій справі за поданням приватного виконавця - закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.1 ч.1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 14.07.2020 року за поданням приватного виконавця виконавчого округа Запорізької області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - скасувати.

Провадження у справі - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22.02.2021року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя І.Л.Кузнецова

Суддя Е.В.Орєшкіна

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі №908/2365/18 поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї ухвали на електронну адресу: * Фізична особа - підприємець Кондрашов Роман Анатолійович - повідомлено в телефонному режимі;

* ОСОБА_6 - повідомлено в телефонному режимі;

* ОСОБА_7 - повідомлено в телефонному режимі;

* ОСОБА_1 - повідомлено в телефонному режимі;

* Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРОПІК" - автоматично через АСДС КП "ДСС" на електронну пошту;

* Приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микита Андрійович - автоматично через АСДС КП "ДСС" на електронну пошту.