РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.02.2021Справа № 910/16044/20
Господарський суд міста Києва у складі cудді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко»

до Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс»

про стягнення 1586837,03 грн та розірвання договору

Представники сторін:

від позивача: Чабаненко О.М.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» з вимогами до Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» про стягнення 1592295,59 грн (1444573,04 грн основного боргу, 57625,04 грн пені, 49948,94 грн 3% річних та 40148,57 грн інфляційних втрат) та розірвання Договору №002-GE від 27.11.2019.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №002-GE від 27.11.2019 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1444573,04 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 57625,04 грн пені, 49948,94 грн 3% річних та 40148,57 грн інфляційних втрат. Також, у зв`язку з істотним порушенням умов Договору №002-GE від 27.11.2019 в частині невиконання умов про оплату товару, позивач просить суд розірвати вказаний договір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 відкрито провадження у справі №910/16044/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.11.2020, встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

26.10.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» надійшла заява про забезпечення позову, в задоволенні якої судом було відмовлено ухвалою від 03.11.2020.

У підготовчому засіданні 18.11.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 09.12.2020.

18.11.2020 та 23.11.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначив, що відповідно до умов Договору №002-GE від 27.11.2019 позивач повинен поставити товар та зберігати його на своєму складі до фактичної готовності будівельного майданчику до монтажу. Відповідач зазначив, що ним було сплачено авансовий платіж у сумі 11577442,00 грн, 422558,00 грн та 1500000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість становить 813200,00 грн.

Крім того, відповідач зауважив, що шляхом переговорів сторони домовились, що відповідач сплачуватиме залишкову суму боргу з відстроченням платежу.

09.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1444573,04 грн, пеню у розмірі 71516,51 грн, 3% річних у розмірі 57171,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 61758,86 грн.

У підготовчому засіданні 09.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 22.12.2020.

Підготовче засідання, призначене на 22.12.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/16044/20 призначено на 09.02.2021.

09.02.2021 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд сягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1184278,00 грн, пеню у розмірі 254470,25 грн, 3% річних у розмірі 59748,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 88340,70 грн.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду у підготовчому засіданні 09.02.2021, у зв`язку з чим справа розглядається з новою ціною позову (в частині майнових вимог) - 1586837,03 грн.

У підготовчому засіданні 09.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 24.02.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 24.02.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 12.02.2021 (за ідентифікатором пошуку 956).

У судовому засіданні 24.02.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» (продавець) та Приватним підприємством «Донбас Будіндустрія Сервіс» (покупець) укладено Договір на поставку обладнання та виконання робіт з монтажу №002-GE, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця та виконати роботи з монтажу (у тому числі пуско-налагоджувальні роботи) Комплексу ЕСО1000Т для знешкодження відходів біологічного походження продуктивністю 1000 кг/год з 4-х ступеневою системою очищення димових газів, автоматизованою системою управління технологічними процесами (АСУ ТП) та вузлом утилізації теплової енергії за адресою: землі Новодмитрівської міської ради, Костянтинівського району Донецької області (об`єкт: Будівництво заводу для знешкодження відходів, а саме: відходів біологічного походження, який розташовано на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області) у строки та в порядку, передбаченими цим договором, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Відповідно до п. 1.2 Договору №002-GE від 27.11.2019 асортимент, кількість, якість, вартість та інші характеристики товару визначені в Додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору №002-GE від 27.11.2019, ціна товару встановлюються в національній валюті та вказуються у специфікаціях до договору, що є невід`ємними додатками до цього договору. Загальна вартість товару та вартість робіт з монтажу та доставки на об`єкт, що є ціною договору, визначаються у специфікаціях до договору, що є його невід`ємними додатками.

У п. 5.4 Договору №002-GE від 27.11.2019 сторонами погоджено, що до підготовки покупцем будівельного майданчика до відповідної стадії для розміщення об`єкту (земельні роботи для підготовки будівельного майданчику, будівельно-монтажні роботи згідно з кресленнями КЗ, будівельно-монтажні роботи з монтажу металевих конструкцій будівлі заводу), продавець поставляє та зберігає товар на своєму складі. Після того як покупець повідомить продавця про готовність будівельного майданчика для встановлення товару на об`єкті продавець зобов`язаний організувати в розумний строк поставку на об`єкт. Вартість доставки зазначається у відповідній специфікації до договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.5 Договору №002-GE від 27.11.2019 продавець зобов`язаний не менше ніж за 3 (три) робочі дні до запланованої дати відвантаження товару в письмовій формі попередити покупця про точну дату поставки товару до місця призначення, якщо інше не вказано в додатку до договору. Повідомлення за підписом уповноваженої особи продавця в сканованому вигляді направляється на електронну адресу покупця, вказану у п. 12 цього договору.

Згідно з п. 5.9 Договору №002-GE від 27.11.2019 претензія по кількості товару (рекламація) може бути заявлена покупцем протягом 72 годин з моменту поставки товару. Претензія повинна бути оформлена у вигляді письмової заяви покупця з обов`язковим додаванням акту про кількість товару з зазначенням конкретної нестачі товару.

Відповідно до п. 5.10 Договору №002-GE від 27.11.2019 претензія по якості товару (рекламація) може бути заявлена покупцем протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт з монтажу обладнання за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ3. Претензія повинна бути оформлена у вигляді письмової заяви покупця з обов`язковим додаванням акту про якість товару з зазначенням недоліків товару.

Після повного усунення продавцем виявлених недоліків/дефектів відповідного товару та поставки товару належної якості до визначеного покупцем місця сторони підписують видаткову накладну на товар та/або акт приймання-передачі товару в день передачі товару належної якості/кількості (п. 5.14 Договору №002-GE від 27.11.2019).

Згідно з п. 5.16.1 Договору №002-GE від 27.11.2019 при поставці товару, однак не пізніше 3-х календарних днів з дати поставки, продавцем зобов`язаний своїми силами і за свій рахунок розпочати збірку і установку (монтаж) товару, а також перевірку (пуско-налагоджувальні роботи) працездатності товару в обсязі, необхідному для повного, всебічного і безперебійного використання товару відповідно до його цільового призначення на виробничому майданчику покупця. Збірка та монтаж товару не може перевищувати 45 календарних днів з дати поставки товару.

Вартість проведення зазначеного монтажу і пуско-налагоджувальних робіт товару визначається у відповідних специфікаціях до договору, що є його невід`ємними додатками (п. 5.16.2 Договору №002-GE від 27.11.2019).

Згідно з п. 10.1 Договору №002-GE від 27.11.2019 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 1 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взаємних зобов`язань сторонами.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №002-GE від 27.11.2019 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 1444573,04 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 57625,04 грн пені, 49948,94 грн 3% річних та 40148,57 грн інфляційних втрат. Також, у зв`язку з істотним порушенням умов Договору №002-GE від 27.11.2019 в частині невиконання умов про оплату товар, позивач просить суд розірвати вказаний договір.

09.02.2021 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд сягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1184278,00 грн, пеню у розмірі 254470,25 грн, 3% річних у розмірі 59748,08 грн та інфляційні втрати у розмірі 88340,70 грн.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду у підготовчому засіданні 09.02.2021, у зв`язку з чим справа розглядається з новою ціною позову (в частині майнових вимог) - 1586837,03 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що відповідно до умов Договору №002-GE від 27.11.2019 позивач повинен поставити товар та зберігати його на своєму складі до фактичної готовності будівельного майданчику до монтажу. Відповідач зазначив, що ним було сплачено авансовий платіж у сумі 11577442,00 грн, 422558,00 грн та 1500000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість становить 813200,00 грн. Крім того, відповідач зауважив, що шляхом переговорів сторони домовились, що відповідач сплачуватиме залишкову суму боргу з відстроченням платежу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №002-GE від 27.11.2019, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те, що договір містить елементи договору поставки та договору підряду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 3.2 Договору №002-GE від 27.11.2019 оплата вартості товару здійснюється на умовах, визначених додатками.

У Додатку №1 до Договору №002-GE від 27.11.2019 (Специфікація) сторони погодили, що товаром, який поставляється та монтується позивачем за вказаним договором, є Термічний блок для знешкодження відходів - Інсинератор, загальною вартістю 14313220,00 грн.

Відповідно до п. 2 Специфікації оплата здійснюється на наступних умовах:

- авансовий платіж сплачується у сумі 11613942,00 грн протягом 10-ти банківських днів з дати підписання договору;

- остаточний розрахунок від загальної вартості договору в сумі 2699278,00 грн сплачується протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 02.12.2019 позивачем було виставлено позивачу рахунок на оплату №36 на суму 36500,00 грн та рахунок №36 на суму 11577442,00 грн (копії долучені позивачем до матеріалів справи), в яких міститься посилання на реквізити Договору №002-GE від 27.11.2019.

05.12.2019 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 36500,00 грн та 11577442,00 грн (разом - 11613942,00 грн), що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи (призначення платежу - посилання на реквізити рахунків №36 від 02.12.2020.

Датою поставки товару вважається дата передачі його покупцю у місці поставки, яке зазначене у відповідному додатку до цього договору, якщо інше не встановлено додатками до договору або додатковими угодами. Факт передачі товару підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною та/або відповідним актом приймання-передачі товару (п. 5.3 Договору №002-GE від 27.11.2019).

Судом встановлено, що 23.12.2019 позивач поставив відповідачу обумовлений Договором №002-GE від 27.11.2019 товар, що підтверджується Актом приймання-передачі товару №01 від 23.12.2019 та видатковою накладною №ВН-0022 від 23.12.2019 на суму 14313220,00 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» та Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, оскільки товар був поставлений позивачем 23.12.2019, відповідач повинен був оплатити його у повному обсязі, доплативши суму у розмірі 2699278,00 грн, у строк до 02.01.2020 включно.

Судом встановлено, що 10.06.2020 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 1500000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (призначення платежу - попередня оплата за матеріал згідно з рахунком №16 від 09.06.2020 за Договором №002-GE від 27.11.2019).

У позовній заяві позивач зауважив, що оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати товару (після його поставки), то сплачені відповідачем грошові кошти у сумі 1500000,00 грн (на підставі ст. 534 Цивільного кодексу України) були зараховані позивачем в першу чергу в рахунок сплати нарахованої пені у сумі 245295,04 (за період з 01.01.2020 по 09.06.2020), а решту - в рахунок погашення основної заборгованості, у зв`язку з чим сума основного боргу становить 1444573,04 грн.

Суд вважає вказані твердження позивача необгрунтованими з огляду на те, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

У ст. 534 Цивільного кодексу України вказано, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Суд зазначає, що наведений вище алгоритм розподілу коштів, урегульований в статті 534 Цивільного кодексу України, визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22 та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача, здійснюючи оплату 10.06.2020 у сумі 1500000,00 грн відповідач у «призначенні платежу» вказав, що вказана сума є попередньою оплатою за матеріал згідно з рахунком №16 від 09.06.2020 та вказав реквізити Договору №002-GE від 27.11.2019.

Судом було досліджено рахунок на оплату №16 від 09.06.2020 та встановлено, що вказаний рахунок було виставлено позивачем 09.06.2020 на суму 1500000,00 грн, та в ньому вказано «часткова оплата за Комплекс ЕСО1000Т для знешкодження відходів біологічного походження продуктивністю 1000 кг/год з 4-х ступеневою системою очищення димових газів, автоматизованою системою управління технологічними процесами (АСУ ТП) та вузлом утилізації теплової енергії згідно з Договору №002-GE від 27.11.2019».

Отже, оскільки відповідачем у графі «призначення платежу» було вказано достатньо чітке призначення платежу, з якого в сукупності з виставленим позивачем рахунку вбачається, що оплата здійснювалась саме за товар, тобто як сума основного боргу, а не будь-які штрафні санкції (в рахунку, на який посилався відповідач при здійсненні оплати, відсутні нараховані штрафні санкції), суд дійшов висновку, що позивачем неправомірно було зараховано здійснено відповідачем оплату за товар (суму основного боргу) в рахунок погашення пені.

Таким чином, оскільки відповідачем 10.06.2020 було сплачено позивачу грошові кошти у розмірі 1500000,00 грн, заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого позивачем за Договором №002-GE від 27.11.2019, зменшилась до 1199278,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ним також були сплачені грошові кошти у розмірі 442558,00 грн.

Як вбачається з банківських виписок з рахунку позивача, 05.12.2019 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 442558,00 грн.

При цьому, призначенням платежу вказано - повернення повортно-фінансової допомоги згідно з Договором №18/09-19 від 18.09.2019.

Отже, оскільки грошові кошти у розмірі 442558,00 грн сплачувались на виконання зобов`язань за іншим договором (як повернення позики за Договором №18/09-19 від 18.09.2019), відсутні підстави враховувати вказану сплачену суму грошових коштів як оплата товару у спірних правовідносинах - за Договором №002-GE від 27.11.2019.

Протилежного відповідачем суду не доведено.

09.12.2020 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначив, що 27.11.2020 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 15000,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №94 від 27.11.2020, відповідачем були сплачені грошові кошти у розмірі 15000,00 грн (призначення платежу - за ТМЦ згідно з Договором №002-GE від 27.11.2019).

Позивач пояснив, що сплачені відповідачем грошові кошти були зараховані в оплату пені, нарахованої у період з 10.06.2020 по 26.11.2020.

Однак, суд вважає таке зарахування грошових коштів необгрунтованим, оскільки виходячи з чіткого призначення платежу, яке вказувалось відповідачем, така оплата повинна зараховуватись в погашення суми основного боргу, що є вартістю поставленого позивачем товару, тобто ТМЦ.

Таким чином, внаслідок сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 15000,00 грн заборгованість відповідача з оплати за Договором №002-GE від 27.11.2019 зменшилась до суми 1184278,00 грн.

Як встановлено судом, 09.02.2021 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд сягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1184278,00 грн. (заява прийнята судом до розгляду).

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 1184278,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

При цьому, що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, що між сторонами досягнуто домовленості, що відповідач здійснюватиме погашення заборгованості на умовах відстрочки платежу, суд вважає їх недоведеними, так як доказів погодження зміни строків виконання відповідачем зобов`язання за Договором №002-GE від 27.11.2019 матеріали справи не містять, та позивач заперечив у відповіді на відзив на вказані твердження відповідача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» за Договором №002-GE від 27.11.2019 у розмірі 1184278,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» в частині стягнення з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» суми основного боргу у розмірі 1184278,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 254470,25 грн (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог), нараховану по 30.06.2020.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.5 Договору №002-GE від 27.11.2019 у разі несвоєчасної або неповної оплати товару відповідно до умов, визначених цим договором, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Оплата неустойки не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
269927803.01.2020 - 30.01.20202813.5%55755.58
269927831.01.2020 - 12.03.20204211%68145.71
269927813.03.2020 - 23.04.20204210%61950.64
269927824.04.2020 - 09.06.2020478%55460.58
119927810.06.2020 - 11.06.202028%1048.55
119927812.06.2020 - 30.06.2020196%7470.91
Всього:249831,97 грн
Отже, обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача, є 249831,97 грн, з огляду на що позовні вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» в частині стягнення з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» пені у розмірі 254470,25 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 249831,97 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 59748,08 грн (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок 3% річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
269927803.01.2020 - 09.06.20201593 %35179.11
119927810.06.2020 - 26.11.20201703 %16711.25
118427827.11.2020 - 09.02.2021753 %7291.04
Всього:59181,40 грн
Таким чином, позовні вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» в частині стягнення з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» 3% річних у розмірі 59748,08 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 59181,40 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 88340,70 грн (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» в частині стягнення з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» інфляційних втрат у розмірі 88340,70 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

У прохальній частині позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог позивач просив суд зазначити в рішенні про нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Отже, законодавством передбачено, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, а не інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав щодо зазначення у рішенні нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.

При цьому, позивач (стягувач) повинен усвідомлювати випадки, коли індекс інфляції може бути від`ємним (тобто, дефляція).

Що стосується нарахування пені за Договором №002-GE від 27.11.2019 до моменту виконання рішення суду, суд також не вбачає підстав зазначати таке нарахування у рішенні, оскільки умовами вказаного договору не встановлено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що встановлений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане).

При цьому, суд вважає за можливе зазначити у рішенні про нарахування 3% річних до моменту виконання рішення суду у справі №910/16044/20.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про розірвання Договору №002-GE від 27.11.2019 у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов договору в частині здійснення розрахунків з позивачем за придбаний товар.

Згідно з п. 10.1 Договору №002-GE від 27.11.2019 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом 1 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взаємних зобов`язань сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18 звернула увагу на те, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.

Водночас, як підкреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18, глава 54 Цивільного кодексу України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.

Відповідно до частини четвертої статті 692 Цивільного кодексу України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Натомість у цій справі відповідач (покупець) отримав товар.

За таких умов (відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18) підлягає застосуванню частина третя статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів, застосування способу захисту, встановленого частиною третьою статті 692 Цивільного кодексу України, призводить до повного поновлення порушеного права продавця.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18, щодо застосування способів захисту продавця у випадку неоплати покупцем отриманого товару, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» до Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» про розірвання Договору №002-GE від 27.11.2019.

Судовий збір в частині майнових вимог покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у зв`язку з частковим задоволенням позову), судовий збір в частині немайнових вимог покладається на позивача (у зв`язку з відмовою у позові) - відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 10, офіс 309; ідентифікаційний код: 33991075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінекс Еко» (01015, м. Київ, вул. Московська, буд. 43/11; ідентифікаційний код: 40107752) суму основного боргу у розмірі 1184278 (один мільйон сто вісімдесят чотири тисячі двісті сімдесят вісім) грн 00 коп., пеню у розмірі 249831 (двісті сорок дев`ять тисяч вісімсот тридцять одна) грн 97 коп., 3% річних у розмірі 59181 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто вісімдесят одна) грн 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 88340 (вісімдесят вісім тисяч триста сорок) грн 70 коп. та судовий збір у розмірі 23724 (двадцять три тисячі сімсот двадцять чотири) грн 49 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України до моменту виконання рішення на суму основного боргу за Договором №002-GE від 27.11.2019, що становить 1184278,00 грн, нараховувати 3% річних, починаючи з 10.02.2021, за формулою: сума основного боргу * 3% / календарну кількість днів у році * кількість днів прострочення.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 25.02.2021.

Суддя О.М. Спичак