ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 рокуСправа № 912/4027/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (вул. Перспективна, 32А, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000)

про стягнення 43 273 147,97 грн,

секретар судового засідання - Солдатова К.І.

представники сторін:

від позивача - Пясецький Д.В., адвокат, свідоцтво серії ДН №5017 від 28.03.2018 (в режимі відеоконферензв`язку );

від відповідача - Кравченко І.В., в.о. деректора, наказ №6-к від 11.01.2021;

в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу від 08.10.2018 №5333/18-ТЕ-18 на загальну суму 43 273 147,97 грн, з яких 34 622 607,45 грн основного боргу, 2 021 466,80 грн 3 % річних, 1 751 890,94 грн втрат від інфляції, 4 877 182,78 грн пені з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо оплати за поставлений газ, чим порушив вимоги пункту 6.1 Договору (пункту 5.1, в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 №4).

Ухвалою від 21.12.2020 відрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.01.2021.

16.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради не заперечує проти позовних вимог та просить суд зменшити розмір пені на 95 %.

18.01.2021 до суду надійшло клопотання позивача про проведення підготовчого засідання без участі представника або відкладення підготовчого засідання. Враховуючи клопотання позивача суд проводить підготовче засідання без участі Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

26.01.2021 до суду від позивача надійшов відзив на позов, у якому Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заперечує проти зменшення пені.

02.02.2021 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради визнає позовні вимоги та просить суд зменшити розмір пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд встановив таке.

08.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради укладено договір постачання природного газу №5333/18-ТЕ-18 (далі Договір) (т. 1 а.с. 23-33).

Відповідно до п. 1.1. Договор, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

За п.1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з положеннями п.5.4. Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з абз. 6 п. 7.2. Договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За п. 12.1 Договору, останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Також, до Договору підписані Додаткові угоди: №1 від 22.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 31.10.2018, №4 від 26.11.2018, № 5 від 15.03.2019, № 6 від 20.03.19, № 7 від 29.03.2019, № 8 від 22.04.2019 (т. 1 а.с. 34-50).

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 106 889 533,00 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (т. 1 а.с. 51-57).

Згідно з твердженнями позивача, оплату за переданий газ відповідачем було здійснено несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушено умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

З урахуванням суми та терміну прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір основного боргу складає 34 622 607,45 грн розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 4 877 182,78 грн, 3% річних 2 021 466,80 грн, 1 751 890,94 грн інфляційних втрат.

Отже, загальна сума боргу відповідача, за розрахунком позивача, що підлягає стягненню складає 43 273 147,97 грн (т. 1 а.с. 7-16).

Відповідно до ст. 194 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 264 ГК України передбачає, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1 ст. 692 ЦК України)

За приписами ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Судом встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за Договором в частині основного боргу в сумі 34 622 607,45 грн. Вказана заборгованість відповідачем визнана в повному обсязі, доказів сплати заборгованості відповідачем до суду не надано. Вказана заборгованість також підтверджується довідкою по операціям за Договором (т. 1, а.с. 17-21).

Отже, позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в розмірі 34 622 607,45 грн підлягають задоволенню.

Суд враховує висновки викладені у пунктах 40-42 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, а саме: "При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078).

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступає від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах."

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями, згідно зі ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), які передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунки позивача 3 % річних, інфляційних втрат та пені судом встановлено правильність визначення періоду та нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені за Договором, а тому вимоги про наявність заборгованості відповідача перед позивачем 3 % річних у загальній сумі 2 021 466,80 грн, інфляційних втрат у сумі 1 751 890,94 грн та пені в загальній сумі 4 877 182,78 грн є обґрунтованими. Розмір 3 % річних, інфляційних втрат та пені відповідачем визнаний у повному обсязі.

Враховуючи зазначене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному розмірі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені суд зазначає таке.

За тверджень відповідача, відповідно до Договору відповідачем спожито природного газу на суму 106 889 533,23 грн.

Ступінь виконання зобов`язань відповідачем по Договору становить 67,61%, що становить 72 266 925,78 грн.

Причиною неналежного виконання зобов`язання є скрутний майновий стан підприємства, що підтверджується статистичною фінансовою звітністю за 2018 - 2019 роки та довідками про заборгованість за податками та обов`язковими платежами, відповідно до яких заборгованість по податках станом на 01.10.2018 становила 22 063 тис. грн, на 01.01.2019 становила 24 217 тис. грн, на 01.01.2020 становила 18 198 тис. грн, на 01.01.2021 становить 33 212 тис.грн (т. 4 а.с. 163-166).

Низький рівень платоспроможності населення також істотно впливає на виконання зобов`язань підприємства перед позивачем. Станом на 01.01.2019 заборгованість перед Комунальним підприємством "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради населення складає 64 287 тис. грн, станом на 01.01.2021 ця заборгованість складає 89 503 тис.грн, тобто спостерігається тенденція до зростання даного показника.

У складі споживачів теплової енергії відповідача категорія "населення" складає 88%. Таким чином несвоєчасна сплата цієї категорії споживачів істотно впливає на накопичення заборгованості підприємства за спожитий природний газ.

В період дії Договору тарифи для населення на теплову енергію затверджувалися органами місцевого самоврядування та не забезпечували 100%-го відшкодування економічно - обґрунтованих витрат підприємства на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, що призвело до недоотримання коштів за теплову енергію та неможливість забезпечення в повному обсязі розрахунків за спожитий природний газ.

Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають фактично понесеним витратам під час виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Обсяг нарахованої та не відшкодованої з державного бюджету заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що надана населенню, складає:

- станом на 01.11.2018 - 14 833 тис. грн;

- станом на 01.12.2020 - 25313 тис. грн.

На теперішній час при виконанні рішення Господарського суду Кіровоградської області від 05.12.2019 року по справі №912/2555/19 всі рахунки підприємства знаходяться під арештом, згідно з виконавчим провадженням №ВП61683795 від 03.04.2020, відкритим відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Попередній арешт був накладений відповідно до постанови про арешт коштів боржника ВП №46753185 від 06.04.2015 також за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", тривав 2 роки 10 місяців і був скасований 31.01.2018 після набрання чинності Законом України №1730 - VIII від 03.11.2016 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та прийняттю низки підзаконних актів, що дало змогу відповідачу укласти з позивачем договори реструктуризації терміном на 60 місяців.

В період арешту рахунків підприємство не є розпорядником коштів, які надходять на поточні банківські рахунки, а кошти, стягнуті примусово територіальним відділенням Державної виконавчої служби, спрямовувалися в тому числі і на погашення кредиторської заборгованості перед Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у послідовності, визначеній Законом України "При виконавче провадження". Протягом попереднього арешту рахунків розпорядником коштів був державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Заробітна плата працівникам та частина соціальних внесків під час арешту сплачується через оформлення рішень комісії по трудовим спорам підприємства через державну виконавчу службу, що призводить до додаткового стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми стягнених з банківського рахунку коштів. Як наслідок значно зросла податкова заборгованість, відсутня можливість сплати єдиного соціального внеску, податків з доходів фізичних осіб та військового збору, нарахованих на заробітну плату, що призводить до накопичення значних сум заборгованості та нарахування штрафних санкцій на несплачені обов`язкові платежі в значних розмірах - від 10 до 75% від суми заборгованості.

Жодними тарифами не передбачено відшкодування нарахованих штрафних санкцій, тому дані додаткові нарахування призводять до накопичення прямих збитків підприємства і відволіканню коштів, які мали б бути сплачені за погашення кредиторської заборгованості за спожитий природний газ.

Так, сума непокритих збитків по підприємству за 2018 рік становила 39 311 тис. грн, за 2019 рік становила вже 40 520 тис. грн, що підтверджується даними статистичної фінансової звітності за відповідні періоди.

За висновками незалежної аудиторської фірми "Олександрія - Аудит" щодо фінансової звітності Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради станом на 31.12.2019 (аудиторський висновок ТОВ "АФ "Олександрія - Аудит" від 30.04.2020) виявлено факт суттєвої невизначеності, що стосується безперервності діяльності, фінансову нестабільність, недосконалість законодавства та не зважаючи на таке, підприємство виконувало свої прямі функції, враховуючи що у підприємства не достатньо активів, щоб розрахуватись за своїми боргами, навіть поточними (т. 4 а.с. 178-179).

Окрім стягнення пені, позивач нарахував 3 % річних, інфляційні нарахування на суму боргу, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку для свого фінансового стану.

Позивач у відповіді на відзив наголошує, що в момент підписання Договору відповідач погодився з розміром нарахування пені за прострочення зобов`язання.

Станом на 31.09.2020, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан НАК "Нафтогаз України" розмір короткострокових позик складає 78,419 млрд. грн, довгострокових 89,097 млрд. грн; Всього 167,516 млрд. грн. (дана інформація є публічно-доступною, розміщена на сайті naftogaz.com).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 та 2020/2021 років.

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2019-2020 є постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення про ПСО).

Згідно з п.п. 4 п. 3 Положення встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та порядку, що визначені Положенням про ПСО.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на Позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Позивач зазначає, що держава, покладаючи на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року по справі №826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

У заперечені на відповідь на відзив відповідач зазначає, що залишок грошових коштів на банківських рахунках свідчить про те, що підприємство не мало можливості розрахуватися з позивачем. При цьому у фінансовій звітності позивача станом на 30.09.2020 року відображено залишок грошових коштів в розмірі 45 812 млн. грн.

Тобто при порівнянні фінансових показників позивача і відповідача визначення "скрутне фінансове становище" можна застосувати до відповідача в повній мірі, на відміну від позивача, тому відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, дослідження майнового стану приводить до висновку, що позивач не надає доказів про те, що він зазнав значних збитків в результаті несвоєчасної оплати відповідача.

Що стосується нарахування пені та застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, то проведення судової роботи з категорією споживачів "населення" вимагає додаткових фінансових затрат, та враховуючи арешт рахунків відповідача у період з квітня 2015 року по січень 2018 року та нового арешту, накладеного 03.04.2020, проведення судової роботи через повну відсутність коштів на сплату судового збору було та є взагалі неможливим.

Що стосується добровільного підписання Договору і таким чином умовного погодження з розміром визначених штрафних санкцій, то позивачем не приймаються жодні виправлення та зміни до Договорів на постачання природного газу. Договори надаються на підписання в єдиному варіанті, наданому позивачем, і у випадку подачі Протоколів узгодження розбіжностей вони залишаються без розгляду з боку позивача, та позивач взагалі відмовляє у підписанні Договору на постачання природного газу. Таким чином, відповідач є обмеженим у дотриманні ст. 627 Цивільного кодексу України стосовно вільного вибору контрагенту або визначенні умов договору.

Що стосується посилання позивача на неотримання від держави відшкодування компенсації економічно обґрунтованих витрат, то відповідач не впливає на ці процеси та не відповідає за обов`язки держави. Так само відповідачем у матеріалах справи були наведені докази неотримання відшкодування "різниці в тарифах" на загальну суму 25 313 тис. грн.

Частина 1 ст. 550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов`язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв`язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При розгляді заявленого відповідачем у справі клопотання про зменшення нарахованої позивачем пені, господарський суд враховує, що відповідач є підприємством, яке надає послуги з централізованого теплопостачання на території м. Олександрії, а отже основним джерелом доходів такого підприємства є кошти, які надійшли за наданні послуги з теплопостачання.

Також судом при вирішенні заявленого відповідачем клопотання враховано таке.

Нормами ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов`язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважений банк здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку.

Згідно з п. 14 Порядку, у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15 - 26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості, зокрема, послуг з транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) - на рахунок оператора газотранспортної системи.

Отже, Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради - відповідач у справі, самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів.

Господарський суд враховує, що згідно з наданої відповідачем інформації, грошові кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пунктів 15-26 Порядку розподілу коштів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, і перераховуються в частині вартості спожитого природного газу - на рахунок постачальника природного газу зі спеціальними обов`язками, яким є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вартості послуг з транспортування природного газу - на рахунок оператора газотранспортної системи, вартості послуг з розподілу природного газу - на рахунок оператора газорозподільної системи.

Окрім того, господарський суд приймає до уваги той факт, що відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг, тоді як згідно зі Звітом про фінансові результати за 2019 рік відповідач має непокритий збиток в розмірі 40 520 тис. грн.

Судом враховано, що позивачем у справі до стягнення також заявлено втрати від інфляції та 3% річних, які також компенсують невчасне погашення заборгованості за Договором.

Заявляючи додаткові вимоги, позивач використав передбачені законодавством і Договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов`язання боржником, який відноситься до об`єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення. Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, а сплата надмірно великих штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й, зокрема, можливість вчасного та якісного надання населенню відповідних послуг.

Крім того, діяльність позивача та відповідача, як суб`єктів ринку природного газу, провадиться за принципом забезпечення захисту прав та інтересів споживачів природного газу. У відносинах між сторонами відповідач є споживачем природного газу, а у відносинах з населенням та організаціями - постачальником теплової, електроенергії, тому суд враховує не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору.

Господарський суд вважає, що наведені вище обставини та надані докази дають підстави для використання свого права на зменшення розміру нарахованої пені.

Разом з цим, враховуючи, що діяльність Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та враховуючи правове призначення штрафних санкцій, господарський суд вважає, що зменшення пені згідно з клопотанням відповідача на 95 % відсотків є надто значним зменшенням, а тому зменшує розмір неустойки на 50% та стягує з відповідача пеню у розмірі 2 438 591,39 грн.

Доводи позивача в частині заперечень щодо зменшення штрафних санкцій, судом приймаються до уваги, але враховуючи всі вищевикладені підстави, співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків та заявлених до стягнення сум, явно скрутний фінансовий стан відповідача, а також інтереси обох сторін у справі, господарський суд вважає можливим зменшити розмір штрафних санкцій до 50 %.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 50 % розміру сплаченого судового збору в сумі 324 548,61 грн, відповідно до ст. 130 Господасрького процесуального кодексу України, в іншій частині судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 130, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (вул. Перспективна, 32А, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000, ідентифікаційний код 00185330) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) 34 622 607,45 грн основного боргу, 2 021 466,80 грн 3 % річних, 1 751 890,94 грн втрат від інфляції, 2 438 591,39 грн пені, 324 548,61 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути зі спеціального фонду Державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у Кіров.обл./тг м.Кропивн/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ідентифікаційний код 37918230, р/р НОМЕР_1 ) Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601) 324 548,61 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № від 10.12.2020, оригінал якої залишається в матеріалах справи № 912/4027/20.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оригінал рішення направити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601) після набрання рішенням законної сили.

Копії рішення надіслати Комунальному підприємству "Теплокомуненерго" Олександрійської міської ради (вул. Перспективна, 32А, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28000).

Повне рішення складено 19.02.2021.

Суддя М.С. Глушков