РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2021Справа № 910/14568/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Ярошевської І. О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймтехпостач», м. Київ

про стягнення 593 531,36 грн,

Представники:

від позивача: Чиквалов Р.Г.;

від відповідача: Григорчук І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймтехпостач» (ТзОВ «Праймтехпостач»/відповідач) про стягнення 593 531,36 грн, у тому числі: 335 511,36 грн - пені та 258 020,00 грн - штрафу, нарахованого у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19591/Ю від 21.08.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.09.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 02.11.2020.

12.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Праймтехпостач» заперечило проти задоволення позову з огляду на те, що у нього не виникло зобов`язань з поставки товару на виконання умов договору про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19591/Ю від 21.08.2019. Таким чином, оскільки відповідачем заявку на поставку товару не отримано, відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій.

28.10.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

02.11.2020 суд відклав підготовче засідання на 07.12.2020.

04.12.2020 на електрону пошту суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

07.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

07.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.02.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.01.2021 повідомив сторін про перенесення судового засідання з 01.02.2021 на 11.02.2021 у зв`язку із направленням судді Бондарчук В.В. на підготовку для підтримання кваліфікації суддів господарських судів на 2021 рік згідно з Календарним планом Національної школи суддів України.

11.02.2021 у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.08.2019 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Праймтехпостач» (далі - постачальник) за результатами проведення процедури закупівлі відкритих торгів відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» укладено договір про закупівлю №УЗ/ЦЛ-19591/Ю.

У порядку та на умовах визначених цим договором, постачальник зобов`язується у 2019 році поставити виробничим підрозділам замовника предмет закупівлі: код ДК021:2015 - 09110000-3 тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100)) в найменуванні, кількості та за ціною, які зазначені у специфікаціях (додаток № 1) до цього договору, яка є його невід`ємною частиною, де замовник та кінцевий отримувач товару приймають товар та оформлюють відповідні документи, а замовник зобов`язується здійснити оплату в строки та на умовах, визначені цим договором (п.1.1 договору).

Згідно п. 4.1. договору постачальник здійснює поставку товару відповідно до рознарядки замовника на умовах DDP «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки згідно специфікації), ІНКОТЕРМС (Офіційні правила тлумаченні торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року) в пункти призначення за адресами, які зазначені в додатку № 2 до цього договору (місце поставки).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що товар згідно договору постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника та кінцевого отримувача товару до прийняття товару.

За умовами п. 4.3. договору кожна партія товару постачається протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, якщо інше не зазначено у рознарядці. Матеріальні витрати, що виникли при поверненні товару, який не був письмово заявлений замовником у рознарядці, покладаються на постачальника.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині оплати та гарантійних зобов`язань - до повного виконання їх сторонами (п. 12.1. договору).

Позивач стверджує, що 28.08.2019 на електронну адресу відповідача була направлена рознарядка № ПК-7/834 на поставку товару. Відтак, ураховуючи положення п. 4.3. договору, відповідач зобов`язаний був поставити товар протягом тридцяти календарних днів, тобто у строк до 27.09.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідачем порушено договірні зобов`язання та здійснено поставку продукції з простроченням строку, а саме, відповідно до видаткової накладної № 40 частково поставлено товар 31.12.2019, а решту від замовленого обсягу згідно видаткової накладної №1 здійснено 03.01.2020.

Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань щодо строків поставки продукції, позивачем нараховано пеню в сумі 335 511,36 грн та штраф у розмірі 258 020,00 грн.

Відповідач у свою чергу, заперечуючи проти задоволення позову, стверджує, що у ТзОВ «Праймтехпостач» не виникло зобов`язань з поставки товару на виконання умов договору про закупівлю №УЗ/ЦЛ-19591/Ю від 21.08.2019, оскільки позивачем не направлено рознарядки на поставку товару, відповідно підстави для нарахування неустойки відсутні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

В пункті 4.2. договору сторони погодили, що товар згідно цього договору постачається партіями протягом терміну дії цього договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника та кінцевого отримувача товару до прийому товару.

Зі сторони замовника рознарядка підписується з урахуванням вимог статуту замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами: керівник (особа, що виконує його обов`язки) філії «Пасажирська компанія»«Укрзалізниця»; заступник керівника (особа, що виконує його обов`язки) філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», або заступники керівника (особи, що виконують їх обов`язки) філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця».

Рознарядка направляється постачальнику замовником за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно. Після отримання рознарядки постачальник повинен протягом доби направити замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно повідомлення про отримання рознарядки.

Замовник не несе відповідальності за ненадання рознарядок та/або надання не в повному обсязі, якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування Замовника.

За необхідності, рознарядка може бути відкоригована замовником, не пізніше, ніж за 15 (п`ятнадцять) робочих днів до кінцевого терміну поставки партії товару, про що обов`язково повідомляється постачальник, шляхом направлення листа за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) та/або загальним поштовим зв`язком (поштове відправлення) та/або нарочно з обов`язковою відміткою про отримання.

Позивач стверджує, що 28.08.2019 на електронну пошту (Е - mail) було відправлено рознарядку № ПК-7/834. Підтвердженням направлення письмової рознарядки за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту) є паперова копія електронного доказу, а саме, роздруківка знімку екрану персонального комп`ютера заступника начальника відділу забезпечення виробництва філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_1 відправлених листів з електронної пошти.

Так, відповідно п. 4.3. договору кожна партія товару постачається протягом 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, якщо інше не зазначено у рознарядці. Матеріальні витрати, що виникли при поверненні товару, який не був письмово заявлений замовником у рознарядці, покладаються на постачальника.

Отже, позивач стверджує, що оскільки рознарядка на електронну адресу відповідача була надіслана 28.08.2019, то починаючи з 29.08.2019 почався перебіг 30 денного строку, протягом якого відповідач зобов`язаний був поставити продукцію. Відповідно 27.09.2019 є кінцевий строк поставки.

За твердженням позивача, відповідачем здійснено поставку товару з пропуском 30 денного строку, як це передбачено в п. 4.3. договору.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи та заслухавши у судовому засіданні представників сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, з огляду на таке.

Приписами ст. 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Отже, наданий позивачем скріншот (знімок з екрану комп`ютера) з огляду на положення статті 96 ГПК України є електронним доказом інформації в електронному (цифровому) вигляді, яка містить дані про обставини справи, які подаються суду на електронних пристроях, водночас, процесуальні норми дозволяють подання таких доказів у паперових копіях, засвідчених у передбачений законодавством спосіб, проте, обов`язком сторони, яка подає ці докази у паперовому вигляді, є доведення існування цих доказів в електронній формі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Частина 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що наданий позивачем роздрукований лист таких ознак не містить, що зокрема, унеможливлює встановлення осіб такого листування. Також із скріншоту екрану не вбачається, який саме лист та якого змісту було направлено відповідачу.

Крім того, відповідач вказує, що подаючи тендерну пропозицію для участі у публічній закупівлі UA-2019-07-12-000468-а https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-07-12-000468-а, ТзОВ «Праймтехпостач» було надано відомості про учасника вих. № б/н від 22.07.2019 та зазначено електронну пошту - , що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, судом встановлено, що у договорі про закупівлю № УЗ/ЦЛ-19591/Ю від 21.08.2019, ані в Розділі IV «Порядок та строки поставки товару», ані в Розділі XVIII «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» не значиться електронна пошта ТзОВ «Праймтехпостач» .

Водночас судом встановлено, що електронна пошта ТзОВ «Праймтехпостач» також не зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що на авторизованому майданчику «Держазакупівлі.онлайн» за посиланням https://www.dzo.com.ua/tenders/4079349 розміщена інформація про учасника закупівлі UA-2019-07-12-000468-а - Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймтехпостач», де міститься інформація, що контактною електронною поштою є .

Суд також зазначає, що в матеріалах справи містяться надані представником відповідача роздруківки з електронних сервісів перевірки існування e-mail адреси: https://2ip.ua/ua/services/ip-service/email-check, http://ua.smart-ip.net/check-email, https://www.mailboxvalidator.com/demo, на яких перевірено наявність електронних адрес: та .

Так, за результатом перевірки існування e-mail адреси з`ясовано, що адреса не зареєстрована, а адреса - існує.

Положеннями ст. 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці. Місцезнаходження (місце проживання) сторін визначається відповідно до законодавства.

Приписами ст. 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, позивачем не доведено погодження сторонами направлення рознарядки замовнику за допомогою інтерактивного способу зв`язку (на електронну пошту), а саме на .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено тих обставин, з якими положення погодженого сторонами договору пов`язують виникнення у відповідача обов`язку на постачання товару, а саме, початку перебігу строку - 30 календарних днів з дати направлення рознарядки замовником постачальнику, відповідно позивачем не доведено прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару та як наслідок відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій, зокрема, пені в сумі 293 933, 28 грн та штрафу у розмірі 258 020, 00 грн, у зв`язку з чим суд визнає вимоги позивача необґрунтованими, відповідно задоволенню не підлягають.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймтехпостач» пені та штрафу, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо вимог відповідача про відшкодування розміру судових витрат, в тому числі: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн та поштових послуг в сумі 2 000,00 грн, суд зазначає таке.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до поданого відзиву додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1895 та ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1060638.

При цьому, договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено приписами ст. 126 ГПК України, до поданого відзиву не надано.

Крім того, відповідачем у відзиві у відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України також не зазначено, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані пізніше.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн та поштових послуг в сумі 2 000,00 грн при розгляді даної справи, відповідно такі витрати не підлягають відшкодуванню та стягненню з позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення».

У зв`язку із перебуванням судді Бондарчук В.В. у відпустці з 15.02.2021 по 19.02.2021 включно, повний текст рішення підписано 24.02.2021.

Суддя В.В. Бондарчук