ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Справа№ 925/397/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Пересенчук Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Суховерко О.В.;

від відповідача: Потієнко Т.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Канівська центральна районна аптека №91"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року (повний текст складено 13.11.2020)

у справі № 925/397/20 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-фарм, ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Канівська центральна района аптека №91"

про стягнення 272 422,82 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Спільне українсько-естонське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНІВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА АПТЕКА № 91" про стягнення 227 019,03 грн боргу, 45 403,80 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 10 вересня 2018 року № 73035.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАНІВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА АПТЕКА № 91" на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД" заборгованість за поставлений товар 227 019 грн 03 коп., 45403 грн 80 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 4086 грн 34 коп. витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що позивач поставив відповідачу відповідно до умов Договору товар на суму 227 019,03 грн, а останній отримав його, що підтверджується видатковими накладними, однак повністю не оплатив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Канівська центральна районна аптека №91" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року у справі №925/397/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які вимоги щодо надання звіту реалізації отриманого, але не оплаченого товару, тоді як постачальник відмовився забирати нереалізований товару, а тому сторони погодили графік сплати коштів за отриманий, але нереалізований товар. За твердженням апелянта, він згідно погодженого графіку повністю сплатив вартість отриманого товару, що підтверджується доданими до апеляційної скарги платіжними дорученнями. Відповідачем перед кожним судовим засіданням подавались клопотання про відкладення розгляду справи з обґрунтуванням на ст. 113 ГПК України, п. 4 розділу Х Прикінцевих Положень ГПК України, однак суд ігнорував клопотання відповідача, а тому останній не зміг подати докази на підтвердження своєї позиції вчасно.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №925/397/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Поляк О.І., Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 року № 09.1-08/5385/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Поляк О.І. на лікарняному.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 року для розгляду справи №925/397/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді Пономаренко Є.Ю, Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі № 925/397/20 та призначено до розгляду на 17.02.2021.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10 вересня 2018 року між Спільним українсько-естонським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (постачальник за договором, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАНІВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА АПТЕКА № 91» (покупець за договором, відповідач по справі) було укладено договір поставки № 73035 (далі Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною (пункт 1.1. Договору).

Предметом поставки є лікарські засоби та вироби медичного призначення, предмети та засоби особистої гігієни, косметичні засоби, функціональні харчові продукти, дієтичні добавки та інші товари, які мають право відновідно до законодавства придбавати та продавати аптечні заклади та їх структурні підрозділи (пункт 1.2.1. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата покупцем товару за цим догвоормо здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому порядок оплати товару за цим Договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається покупцем при подання замовлення на поставку.

Згідно з п.6.2. Договору при здійсненні покупцем оплати товару за цим Договором з відстроченням платежу строк, протягом якого покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар на користь постачальника, вказується постачальником у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому перебіг такого строку починається від дати поставки товару покупцю, що вказана у видатковій накладній. Надання постачальником покупцю рахунку-фактури для оплати товару з відстроченням платежу не є обов`язковим.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 240 519,03 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які скріплені печатками позивача та відповідача.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідачем було сплачено за отриманий товар за вище вказаними видатковими накладними частково у сумі 13 500,00 грн.

Таким чином, оскільки відповідач частково виконав свої зобов`язання з оплати поставленого товару, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було встановлено вище, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 240 519,03 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які скріплені печатками позивача та відповідача.

Факт поставки товару відповідачем не заперечується.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.6.2. Договору при здійсненні покупцем оплати товару за цим Договором з відстроченням платежу строк, протягом якого покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар на користь постачальника, вказується постачальником у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому перебіг такого строку починається від дати поставки товару покупцю, що вказана у видатковій накладній.

Строк оплати товару зазначений у видаткових накладних на поставлений товар та складає 28 днів. Тобто, відповідно до п. 6.2. Договору строк оплати є таким, що настав.

В апеляційній скарзі апелянт, з посиланням на п. 6.9-6.11 договору стверджує, що у зв`язку із нереалізацією відповідачем отриманого товару, у позивача виник обов`язок щодо повернення поставленого, але неоплаченого товару, а тому у відповідача був відсутній обов`язок щодо оплати поставленого, але нереалізованого товару.

Відповідно до п. 6.9. договору до моменту здійснення повної оплати товару покупцем, останній має право за згодою сторін повернути неоплачений товар постачальнику, за умови збереження його товарного виду. Факт повернення товару підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Постачальник, за власною ініціативою, має правою ініціювати повернення покупцем оплаченого, але нереалізованого останнім товару протягом всього терміну дії договору. Дане повернення здійснюється в строк до 90 календарних днів, якщо інший строк не буде встановлений постачальником. Повернення такого товару здійснюється при умові збереження цілісності оригінальної упаковки товару, шляхом підписання сторонами накладної на повернення товару. При поверненні товару постачальник має право вимагати від покупця даних температурного моніторингу, а також підтвердження, що товар зберігався згідно умов, вказаних в інструкції до застосування протягом всього терміну зберігання/транспортування товару покупцем. (п. 6.10. договору).

Згідно з п. 6.11. договору покупець зобов`язаний в 3-денний строк з дня отримання вимоги постачальника надати письмовий звіт щодо реалізації отриманого від постачальника, але неоплаченого товару, із зазначенням найменування, кількості та дати його продажу. В разі ненадання вищевказаного звіту або надання недостовірних відомостей щодо реалізованого товару, постачальник має право вимагати від покупця оплати всього поставленого, але неоплаченого товару.

Тобто, наведеними вище пунктами договору передбачено право, а не обов`язок постачальника (позивача) щодо повернення поставленого, але неоплаченого товару (до моменту здійснення повної оплати товару).

Більше того, умовами щодо можливості повернення товару з боку відповідача є згода сторін на це. В матеріалах справи відсутні докази як звернення відповідача до позивача щодо можливості повернення поставленого, але неоплаченого товару, так і досягнутої згоди сторін щодо здійснення такого повернення.

А тому, дані твердження апелянта колегія суддів відхиляє.

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що він повністю оплатив поставлений позивачем товар, на підтвердження чого відповідачем були долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень.

В підтвердження неможливості подання даних доказів до суду першої інстанції відповідач посилається на те, що у зв`язку із веденням на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 представником відповідача перед кожним судовим засіданням подавалося клопотання про відкладення розгляду справи. Однак, за твердженням відповідача, через ігнорування судом першої інстанції клопотань відповідача про відкладення розгляду справи, останній не зміг надати суду першої інстанції докази на підтвердження своєї позиції, а також сплати коштів у повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Проте у даному випадку єдина обставина, на яку послався відповідач в якості підтвердження об`єктивних обставин, які унеможливили подачу доказів до суду першої інстанції, це введення на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та ігнорування судом першої інстанції клопотань відповідача про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів відзначає, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня одержання цієї ухвали.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, ухвалами суду першої інстанції (зокрема із врахуванням клопотань відповідача) розгляд справи № 925/397/20 неодноразово переносився у зв`язку із введенням на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 та повідомлено сторін про можливість подачі документів по справі в електронному вигляді на електронну адресу суду.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України.

30.03.2020 був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ, яким розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).».

Проте, 17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ від 18.06.2020, яким внесені зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, враховуючи розділ ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, закінчились 06.08.2020.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з вимогами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частинами 1, 6 статті 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову; до відзиву додаються в тому числі докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання було закрито 03.09.2020.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, не повідомив суд про здійснення оплат за спірним договором, не надав до суду першої інстанції відповідних доказів, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідач не повідомляв суд про неможливість подання відповідних доказів у встановлений судом строк в порядку статті 4 статті 80 ГПК України.

Частиною 1 ст. 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

А тому, враховуючи тимчасовий характер вжитих державою заходів для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та пом`якшення карантинних заходів зокрема з 11 травня 2020 року, оскільки суди в період карантину не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, враховуючи внесення змін 17.07.2020 до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до частини 1 статті 118 ГПК України відповідач втратив право на вчинення відповідної процесуальної дії - подання доказів у зв`язку із спливом встановленого процесуального строку.

Таким чином, апелянтом не було наведено обґрунтованих пояснень, які підтверджують неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції до винесення оскаржуваного рішення з підстав, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms"), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

У зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку, що долучені відповідачем до апеляційної скарги нові докази (які були відсутні у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду у суді апеляційної інстанції не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язання з оплати товару настав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за договором поставки позивачем взяті на себе зобов`язання були виконані належним чином, тоді як відповідачем в порушення умов договору поставлений товар був оплачений частково, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у сумі 227 019,03 грн.

В той же час, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що відповідач (у випадку наявності у нього доказів сплати заборгованості за договором) не позбавлений права подати дані докази на стадії виконання даного рішення суду відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 5 статті 694 ЦК України зазначено, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.4. Договору за умови прострочення відповідачем строків оплати за Товар за цим Договором, він повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі двадцяти відсотків від простроченої суми оплати.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок процентів за користування грошовими коштами у сумі 45 403,80 грн., погоджується з ним та вважає його арифметично вірним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року у справі № 925/397/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Канівська центральна районна аптека №91" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року у справі № 925/397/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року у справі № 925/397/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 30.10.2020 року у справі № 925/397/20.

5. Матеріали справи № 925/397/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.02.2021

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко