ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 915/887/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акцент-Банк

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 01 жовтня 2020 року (повний текст складено 05.10.2020р.)

по справі № 915/887/20

за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Герасименко Світлани Миколаївни

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 216 428,51 грн., -

суддя суду першої інстанції: Давченко Т.М.,

дата та місце винесення рішення: 01.10.2020р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22 Господарський суд Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020р. Акціонерне товариство Акцент-Банк (далі позивач, АТ Акцент-Банк, Банк) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Герасименко Світлани Миколаївни (далі - відповідач, ФОП Герасименко С.М., позичальник) про стягнення з заборгованості у загальній сумі 216 428,51 грн., з яких 193 312,18 грн. заборгованість за кредитом; 10 499,62 грн. заборгованість за процентами; 8 464,50 грн. заборгованість з комісії; 4 152,21 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 28.11.2018р. №К-Д 653 щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилася, на яку нараховані проценти за користування кредитними коштами та пеня.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.10.2020р. по справі №915/887/20 (суддя Давченко Т.М.) у задоволенні позову Акціонерного товариства Акцент-Банк відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними доказами факту отримання позичальником кредитних коштів у розмірі встановленого кредитного ліміту - 285 000 грн., а також - часткового погашення відповідачем заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Акцент-Банк звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.10.2020р. у справі №915/887/20 та прийняти нове рішення по даній справі, яким позовні вимоги повністю задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.10.2020р. по справі №915/887/20 є таким,що постановлено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що єдиною обставиною для відмови в задоволені позовних вимог для суду було ненадання позивачем до позову копії меморіального ордеру про перерахунок коштів та критичне відношення суду першої інстанції до розрахунку заборгованості.

Апелянт наполягає на тому, що кредитний договір, підписаний сторонами, та розрахунок заборгованості, завірений банком (за умови отримання даного розрахунку відповідачем разом з вимогою та не подання на нього жодного контррозрахунку чи заперечень), є належними та достовірними доказами у даній справі.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи незгоди з кредитом чи розрахунком з боку відповідача та те, що місцевим господарським судом не витребувалось у Банку жодного доказу щодо наведених вимог у позові, Банк вважає, що укладання кредитного договору та видання кредиту є доведеним.

При цьому, разом з апеляційною скаргою Банк подає до суду апеляційної інстанції додаткові докази щодо підтвердження перерахунку Банком коштів відповідачу, а саме: копію меморіального ордеру від 30.11.2018р. №АВTZ на суму 273 628,50 грн. та банківську виписку за основним рахунком та поточним рахунком ФОП Герасименко С.М. за договором №К-Д653 від 28.11.2018р. за період з 28.11.2018р., разом з тим клопотання про залучення до матеріалів справи наданих документів позивач не заявляє.

Незважаючи на відсутність такого клопотання, судова колегія вважає, що апелянт, надаючи додаткові документи до суду апеляційної інстанції, мав на увазі саме таку мету долучити надані документи до справи для врахування останніх при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Проте, у відповідності до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, нові докази апеляційний суд може прийняти лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тобто обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на скаржника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність.

Апеляційна колегія звертає увагу, що апелянт жодним чином не наводить обґрунтування щодо неможливості подання вищенаведених документів до суду першої інстанції. Також, позивачем не вказано існування виняткових обставин для врахування цих документів господарським судом апеляційної інстанції.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами, покладається законом на сторони. При цьому суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів, що стосуються предмета спору та з власної ініціативи, не збирає, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2021р. у справі №910/15958/19.

Тому, зауваження позивача, що судом першої інстанції відповідні додаткові докази не були витребувані у Банку, апеляційна колегія не враховує.

Водночас, саме твердження позивача, що наявний у матеріалах справи кредитний договір, підписаний сторонами, та розрахунок заборгованості, завірений банком і є належними та достовірними доказами у даній справі, судова колегія враховує як доказ суб`єктивних дій скаржника, а не об`єктивно існуючих обставин, які не залежали від його волі.

Відповідно до приписів ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач, зокрема, викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, викладає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, правові підстави позову;

Стаття 164 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тобто, в силу приписів ст.ст. 74, 162, 164 Господарського процесуального кодексу України позивач був зобов`язаний надати до позовної заяви усі документи, які підтверджують понесені ним витрати.

Отже, подання скаржником додаткових документів на підтвердження своїх вимог до суду апеляційної інстанції, без дотримання вимог щодо подання додаткових доказів, викладених у ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, визнається апеляційним господарським судом безпідставним, а надані докази не враховуються при розгляді даної справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерне товариство Акцент-Банк на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.10.2020р. по справі №915/887/20. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Про судовий розгляд сторони повідомлені належним чином.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 28.11.2018р. між сторонами укладено кредитний договір №К-Д 653 (далі договір), у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику строковий кредит з лімітом 285 000 грн.

Згідно з п. А3 договору, терміном повернення кредиту є 27.11.2020р.; позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (Додаток № 1 цього договору).

За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту, позичальник сплачує проценти у наступних розмірах:

1) за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88% річних;

2) позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного у п. А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів;

3) позичальник сплачує Банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99% від суми встановленого у п. А2 цього договору ліміту. У випадку збільшення розміру ліміту по цьому договору, позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 3,99% від суми збільшення ліміту;

4) у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, Банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання.

У період дії цього договору позичальник зобов`язується щомісячно направляти не менше ніж 10% від загального обсягу надходжень від господарської діяльності на поточний рахунок у Банку (пп. 2.2.13 договору).

Приписами вказаного договору передбачена відповідальність позичальника щодо порушення будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором.

Так, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін погашення кредиту. при цьому Банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 27.11.2020р.

Крім того, у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань, він сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом та винагороди не нараховуються та не сплачуються.

Сторонами погоджено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, у частині п. 4.4 договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, а в решті частин з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п.п. 6.1-6.2 кредитного договору).

Місцевим господарським судом також встановлено, що у додатку від 28.11.2018р. №1 до кредитного договору (далі додаток № 1) міститься графік погашення грошових зобов`язань позичальника, що складається з графіків погашення: кредиту, відсотків, комісії та щомісячного платежу. Відповідно до додатку №1 графік погашення розрахований з 28.12.2018р. по 27.11.2020р.

У відповідності до п. А5 кредитного договору, зобов`язання позичальника забезпечується договором застави обладнання №653/DZ від 28.11.2018р.

Матеріали справи свідчать, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальником укладено з Банком договір застави обладнання від 28.11.2018р. №653/DZ (далі договір застави), згідно з яким в заставу Банку передано обладнання (3 торгівельних павільйона (МАФ) площею 21 кв.м., 21 кв.м. та 25 кв.м., що розташовані за адресою: Миколаївська обл., Арбузинський район, смт. Арбузинка, пров. Торгівельний, 15б.

У матеріалах справи міститься лист на видачу кредитних коштів від 19.11.2018р., підписаний ФОП Герасименко С.М., відповідно до якого остання просила про перерахування на свій поточний рахунок кредитних коштів у сумі 285 000 грн., із яких: 273 628 грн. 50 коп. на придбання торговельного обладнання; 11371 грн. 50 коп. на сплату винагороди за управління фінансовим інструментом.

Як зазначає Банк, ним перераховано відповідачу вищенаведена сума кредитних коштів, однак, відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №К-Д 653 від 28.11.2018р., допущено прострочення погашення заборгованості за кредитом, яка станом на 17.03.2020 року склала суму у загальному розмірі 216 428,51 грн., із яких: 193 312,18 грн. заборгованість за кредитом; 10 499,62 грн. заборгованість за процентами; 8 464,50 грн. заборгованість з комісії; 4 152,21 грн. пеня.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачем надіслано на адресу ФОП Герасименко С.М. вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 28.11.2018р. № К-Д 653 у розмірі 216 428,51 грн., проте, вимоги зазначеної вимоги не були добровільно виконані відповідачем, що стало підставою для звернення АТ Акцент-Банк до суду з відповідним позовом.

Водночас, місцевим господарським судом було встановлено, що Банком на підтвердження викладених вище обставин надано лише розрахунок заборгованості ФОП Герасименко С.М. за кредитним договором за період 28.11.2018р.-16.03.2020р.

Доказів факту отримання позичальником кредитних коштів у вказаній Банком сумі позивачем до матеріалів справи надано не було.

Також, до позовної заяви Банком не було надано доказів часткового погашення відповідачем заборгованості, у вказані у розрахунку дати (виписок по рахунку ФОП Герасименко С.М., платіжних доручень, квитанцій тощо).

Разом з тим, апеляційна колегія звертає увагу, що у відповідності до ст.ст. 74, 73 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, апеляційна колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність відповідних доказів у даній справі унеможливлює перевірку судом доводів Банку про наявність відповідної заборгованості у ФОП Герасименко С.М. за кредитним договором, перевірку правильності розрахунку суми такої заборгованості та здійснення на неї нарахувань.

Відповідно до ч.4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, як вже було зазначено вище, обов`язок доведення правомірності заявлених вимог, наявності порушеного або оспореного права покладається на позивача.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими і такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у даній справі та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги, а тому, рішення місцевого господарського суду у даній справі залишається без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.10.2020р. у справі №915/887/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк у встановлених ч.3 ст. 287 ГПК України випадках.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.