РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021Справа № 910/9677/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Дьогтяр О. О., розглянувши у загальному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Державного підприємства "Енергоринок"

про стягнення 98 107 635,26 грн.

за участю представників:

від позивача:Позднякова І. О.
від відповідача:Саква Д. Ю., Сніжко В. Ю.
ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду м. Києва із позовом звернулось Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДПЗД "Укрінтеренерго", позивач) до Державного підприємства "Енергоринок" (далі - ДП "Енергоринок", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 98 107 635,26 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання електроенергії № 4297/02 від 31.10.2007 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленої електричної енергії у грудні 2014 року, січні 2016 р., квітні 2016 р., травні 2016 р. та грудні 2016 р., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ДПЗД "Укрінтеренерго" просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість по сплаті вартості поставленої електроенергії у сумі 12 268 747,01 грн. інфляційні втрати у сумі 76 234 804,35 грн., 3 % річних у сумі 9 604 083,90 грн., що разом становить 98 107 635,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, вказав, що на час спірних правовідносин порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України був можливий лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП (розпорядником коштів ОРЕ ) та був обов`язковим для виконання ДП "Енергоринок". При цьому, ДП "Енергоринок" жодним чином не могло впливати ні на перерахування коштів та їх обсяг, ні на встановлення алгоритму перерахування коштів, у тому числі погашення будь-якої заборгованості. Також зазначив, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем вказаного алгоритму, що спричинило порушення строків оплати електричної енергії, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

У підготовчому засіданні представники відповідача заявили клопотання про залучення до розгляду справи Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. За результатами розгляду указаних клопотань суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 19.10.2020 р., відмовив у їх задоволенні як у необґрунтованих, оскільки вважав, що прийняте у даній справі рішення не вплине на права та обов`язки вказаних осіб, вони не будуть наділені новими правами та не будуть змінені її наявні права та/або обов`язки.

Також у підготовчому засіданні відповідачем було заявлене клопотання про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи з метою визначення порядку розрахунків за куплену електричну енергію у спірних правовідносинах. Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою від 19.11.2020 р., занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаного клопотання відмовив з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" - судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У той же час, в обґрунтування заявленого клопотання відповідач не навів обставин, передбачених ч. 1 ст. 99 ГПК України, які б свідчили про необхідність призначення судової експертизи з огляду на предмет спору та обставини, які входять до предмету доказування у даній справі. З урахуванням викладеного, суд вважав, що підстав для проведенні експертного дослідження немає.

Окрім того, у підготовчому засіданні було розглянуте клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи, за результатами якого суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 19.11.2020 р., відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного і спрощеного позовного провадження. Водночас, законом не визначено, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду, а складність справи може визначатися залежно від складності спірних правовідносин, доказового наповнення матеріалів справи, неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини, тощо. При цьому норми ГПК України не пов`язують право суду призначити колегіальний розгляд справи лише з певним колом обставин, які, на думку сторони, свідчать про складність справи. Таким чином, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про призначення колегіального розгляду справи, та зробити мотивований висновок щодо обґрунтованості таких доводів.

У даному випадку суд виходив з того, що справа, яка розглядається, не є значно складною, а наведені заявником доводи (велика кількість фактичних обставин, велика кількість доказів, прийняття новел законодавства у спірних правовідносинах, особливий статус учасників справи, значний розмір суми стягнення і т.д.) не свідчать про неможливість всебічного та об`єктивного розгляду цієї справи суддею одноособово, а тому суд відмовив у задоволенні клопотання про колегіальний її розгляд.

Під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві. Додатково вказали, що 16.07.2020 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", яким визначено порядок погашення заборгованості відповідача перед позивачем (ідентичний порядку проведення розрахунків за куповану електричну енергію, який діяв на Оптовому ринку електричної енергії відповідно до Закону України "Про електроенергетику"), а саме - через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання та відповідно до алгоритму, який затверджується постановою НКРЕКП. Просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову, заслухавши пояснення їх представників у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Установлено, що 31.10.2007 р. між Державним підприємством "Калуська ТЕЦ", правонаступником якого є ДПЗД "Укрінтеренерго", (далі - ТЕЦ) та ДП "Енергоринок" (далі - ДПЕ) був укладений договір № 4297/02 (далі - договір), відповідно до якого ТЕЦ зобов`язується продавати, а ДПЕ - купувати електроенергію, вироблену ТЕЦ та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору (п. 1.1).

Сторони визначають свої зобов`язання згідно з договором між членами оптового ринку електричної енергії України (ДЧОРЕ), чинними додатками до нього та керуються його положеннями при виконанні цього договору. У разі виявлення неузгодженості між положеннями ДЧОРЕ та цього договору, перевагу мають положення ДЧОРЕ (п. 2.1 договору).

Тариф на електроенергію, яку ТЕЦ продає ДПЕ, затверджується Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики (далі - НКРЕ) (п. 2.3 договору, в редакції додаткової угоди від 24.06.2014 р.). Вартість електричної енергії, купленої ДПЕ у ТЕЦ в розрахунковому місяці, визначається на підставі тарифу відповідно до п. 2.3 та фактичних обсягів електроенергії, купленої ДПЕ у ТЕЦ (п. 2.4 договору).

Розрахунок за куплену ДПЕ електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок ТЕЦ. Платіж на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання є невід`ємною частиною розрахунку за куплену ДПЕ електроенергію (п. 4.1 договору). Платежі за отриману ДПЕ у ТЕЦ електроенергію здійснюються кожного банківського дня з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання ДПЕ відповідно до алгоритму ОРЕ, який затверджується НКРЕ (п. 4.2 договору). До 12 числа місяця, наступного за розрахунковим, ТЕЦ надає ДПЕ рахунок-фактуру (п. 4.3 договору, в редакції додаткової угоди від 28.10.2010 р.).

За результатами розрахунків за місяць ДПЕ надсилає ТЕЦ акт звірки розрахунків між ДПЕ та ТЕЦ до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. ТЕЦ в триденний термін після отримання цього акту надсилає до ДПЕ його примірник за підписом керівництва ТЕЦ. У випадку виникнення розбіжностей ТЕЦ надсилає їх обґрунтування. Якщо ТЕЦ не надішле до ДПЕ підписаний ТЕЦ примірник акту звірки розрахунків та обґрунтування розбіжностей (при їх наявності) протягом трьох днів з моменту його отримання вважається, що цей акт прийнятий ТЕЦ без розбіжностей (п. 4.5 договору).

ДПЕ зобов`язане здійснювати оплату ТЕЦ за фактично відпущену електроенергію грошовими коштами та іншими формами платежу, що не суперечать законодавству України. При цьому зобов`язання ДПЕ щодо сплати грошовими коштами за куплену електроенергію чітко обмежуються наявними на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання ДПЕ грошовими коштами, які відповідно до алгоритму ОРЕ підлягають перерахуванню ТЕЦ (п. 5.5.2 договору).

Договорами про збільшення позовної давності, укладеними сторонами 23.02.2017 р. та 28.12.2019 р., ДПЕ визнало, що його заборгованість за грудень 2014 року складає 8 511 989,24 грн., за січень 2016 р. - 25,39 грн., за квітень 2016 р. - 1 824 053,84 грн., за травень 2016 р. - 476 865,01 грн. за грудень 2016 р. - 1 455 813,50 грн., а також погодили, що кінцевий строк позовної давності щодо зобов`язання по оплаті вказаної заборгованості становить до 31.12.2020 р.

Дослідивши зміст наведених угод, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли відносини купівлі-продажу електроенергії.

Відповідно до ст. 655ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання укладеного договору, позивач у період: грудень 2014 р., січень 2016 р., квітень 2016 р., травень 2016 р. та грудень 2016 р. поставив відповідачу електроенергію на загальну суму 342 641 079,35 грн., що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії за вказаний період.

При цьому позивач вважає, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав неналежним чином, вартість купленої електроенергії за вказаний період сплатив не у повному обсязі та невчасно, що підтверджується актами звірки розрахунків станом на 30.09.2019 р., станом на 01.02.2012 р., станом на 01.03.2012 р., станом на 01.04.2012 р., станом на 01.11.2012 р., станом на 01.01.2015 р., станом на 01.02.2015 р., станом на 01.04.2015 р., станом на 01.01.2016 р., станом на 01.02.2016 р., станом на 01.05.2016 р., станом на 01.06.2016 р., станом на 01.01.2017 р., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 12 268 747, 01 грн.

За порушення господарського зобов`язання за вказаний період, а також за попередні періоди (за якими сума основного боргу у цьому позові не заявлена) позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 76 234 804,35 грн. та 3 % річних у сумі 9 604 083,90 грн., які просить стягнути разом із основною заборгованістю з ДПЕ у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 статті 275 ГК України окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Так, права та обов`язки системного оператора під час дії договору (ДПЗД "Укрінтеренерго") були визначені ст. 17 Закону України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України". Згідно з ч. 6 цієї норми плата послуг з централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління здійснюється за тарифом на централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, який регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до затвердженої нею методики розрахунку тарифу на послуги з централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про електроенергетику" (в редакції на час спірних правовідносин) оптовий ринок електричної енергії в Україні функціонував, зокрема з додержанням такої умови:

у кожному розрахунковому періоді (місяці) забезпечується оплата вартості електричної енергії та послуг, закуплених у цьому періоді оптовим постачальником електричної енергії, у рівному відсотку кожній енергогенеруючій компанії (за винятком суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - мікро-, міні- та малим гідроелектростанціям) та підприємству, яке здійснює централізоване диспетчерське управління об`єднаною енергетичною системою України і передачу електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами. Ця оплата забезпечується з урахуванням остаточних платежів відповідно до договору, на підставі якого створено оптовий ринок електричної енергії.

Порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії було врегульовано у ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику". Зі змісту положень зазначеної норми передбачене встановлення законодавцем спеціального порядку проведення розрахунків, який був обов`язковим для усіх учасників цього ринку.

Зокрема, для проведення розрахунків оптовий постачальник електричної енергії ДП "Енергоринок" (відповідач) відкривав в установах уповноваженого банку поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Спеціальний режим використання поточних рахунків для оплати вартості електричної енергії полягав в тому, що перерахування грошових коштів з таких рахунків здійснювалося уповноваженим банком за алгоритмом, який встановлювався НКРЕКП.

Тобто, порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України був можливий лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання ДП "Енергоринок" як розпорядника коштів ОРЕ.

Такий порядок був погоджений сторонами у договорі, відповідно до п. 5.5.2 якого, ДПЕ зобов`язане здійснювати оплату ТЕЦ за фактично відпущену електроенергію грошовими коштами та іншими формами платежу, що не суперечать законодавству України. При цьому зобов`язання ДПЕ щодо сплати грошовими коштами за куплену електроенергію чітко обмежуються наявними на поточному рахунку із спеціальним режимом використання ДПЕ грошовими коштами, які відповідно до алгоритму ОРЕ підлягають перерахуванню ТЕЦ.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.02.2002 р. у справі № 3-рп/2002 щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" (справа про електроенергетику) роз`яснив, що особливістю функціонування об`єднаної енергетичної системи є безперервність процесу виробництва, накопичення, розподілу і споживання електричної енергії, що вимагає збалансованих, синхронних дій, централізованого диспетчерського управління та єдиного системного обліку електроенергії на всіх стадіях виробничого процесу. З огляду на це Національна комісія регулювання електроенергетики України встановлює алгоритм, тобто порядок розподілу уповноваженим банком коштів, отриманих за електричну енергію, а Державне підприємство "Енергоринок" готує щодобові звіти про фінансові розрахунки для усіх членів оптового ринку. У разі виникнення (стосовно платежів) спірних питань їх можуть вирішувати такі внутрішні, функціонально адаптовані до специфіки енергетичної галузі структури, як постійно діюча відомча Арбітражна комісія, Рада оптового ринку, загальні щорічні або позачергові збори суб`єктів договору, НКРЕ, що мають повноваження і юридичні ресурси. В разі необхідності будь-який суб`єкт таких відносин може захистити свої інтереси також у судовому порядку. Ці майнові відносини є, по суті, складовою частиною особливих виробничих відносин.

Тобто, особливістю розрахунків за договором між сторонами спору було те, що розпорядження коштами, що накопичувались на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок", здійснювалося НКРЕКП в межах наданих їй повноважень шляхом затвердження обов`язкових для виконання постанов, якими встановлювався алгоритм розподілу коштів. При цьому, відповідач самостійно не приймав рішень щодо розпорядження такими грошовими коштами.

Отже, до 01.07.2019 ДП "Енергоринок" у відносинах з позивачем діяло відповідно до умов договору та вимог чинного на той час законодавства, здійснюючи розрахунок з ДПЗД "Укрінтеренерго" відповідно до затверджених НКРЕКП алгоритмів.

Заявляючи про наявність у відповідача боргу з вартості купленої ним електроенергії, а також здійснюючи нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, позивач посилається на долучені до матеріалів справи акти купівлі-продажу електроенергії та акти звірки розрахунків між сторонами. Однак, вказані докази не містять інформації, яка б свідчила про недотримання ДП "Енергоринок" встановленого алгоритму використання коштів оптового ринку електричної енергії та порушення останнім прав позивача на одержання таких коштів за продану електричну енергію.

Зазначені акти купівлі-продажу лише підтверджують отримання ДП "Енергоринок" електроенергії у обсягах та за вартістю, що обумовлена цими актами. Водночас, у матеріалах справи відсутні рахунки-фактури ДПЗД "Укрінтеренерго", а також розрахункові документи (платіжні доручення, тощо), які б дозволяли перевірити та встановити факт заборгованості ДП "Енергоринок" перед ДПЗД "Укрінтеренерго" у заявлених позивачем сумах боргу.

Щодо наданих позивачем актів звірки взаємних розрахунків між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ДП "Енергоринок", то суд зазначає, що акт звірки може вважатися доказом у справі на підтвердження певних обставин, зокрема щодо наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, проте, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами (договором, рахунками, видатковою накладною, платіжними дорученнями, тощо). Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу, зміст та обсяг господарської операції, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами на підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання прав та обов`язків сторонами. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.07.2018 р. у справі № 905/1141/16, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19.

Відповідно до ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами факту порушення відповідачем встановленого алгоритму використання коштів оптового ринку електричної енергії, та відповідно, - наявність заборгованості у відповідача за договором № 4297/02 від 31.10.2007.

Разом з тим, обґрунтованим є твердження відповідача щодо необхідності врахування у цій справі положень Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині особливостей погашення заборгованості ДП "Енергоринок" на оптовому ринку електричної енергії в Україні.

Так, відповідно до п. 2 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" з 01.07.2019 почав діяти балансуючий ринок та ринок допоміжних послуг, ринок "на добу наперед" та внутрішньодобовий ринок, двосторонні договори (далі - новий ринок електричної енергії).

Оптовий постачальник електричної енергії (тобто ДП "Енергоринок") провадить діяльність до повного погашення своєї кредиторської та дебіторської заборгованості за електричну енергію (п. 15 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії").

Кабінет Міністрів України згідно з приписами п. 16 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" повинен був протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом розробити та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо особливостей погашення заборгованості за електричну енергію, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії.

Тобто, запровадивши новий ринок електричної енергії, держава закріпила спеціальні умови (обов`язкові для позивача та відповідача) щодо погашення заборгованості (у разі її наявності) ДП "Енергоринок" в порядку, визначеному окремим законом.

Таким законом є ухвалений Верховною Радою України 17.06.2020 Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", який набрав чинності з 16.07.2020 р.. Метою цього Закону є повне погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії України, тобто, що виникла до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень.

Положеннями цього Закону (ст. 2) визначено шляхи погашення заборгованості: застосування процедури взаєморозрахунків, переведення боргу та відступлення права вимоги (ст. 3) або списання заборгованості (ст. 4); також визначено механізми проведення розрахунків,

Зокрема, згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" підлягає погашенню (списанню) заборгованість ДП "Енергоринок" перед виробниками електричної енергії державної форми власності та акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, в обсязі заборгованості до погашення (списання) відповідно до пункту 2 цієї частини.

Погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим Законом (ч. 5 ст. 4).

Кредиторська або дебіторська заборгованість ДП "Енергоринок", що залишилася після проведення процедури погашення заборгованості, списується учасниками, після чого Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо припинення державного підприємства "Енергоринок" (ст. 6 Закону).

Отже, запровадивши з 01.07.2019 новий ринок електричної енергії держава змінила характер регулювання спірних правовідносин, що склалися між сторонами спору на підставі укладеного договору. Тому, незважаючи на те, що правовідносини між сторонами спору виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між позивачем та відповідачем регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", тому питання стягнення заборгованості з відповідача, що утворилася за договором, вирішується у спеціальному порядку, визначеному державою.

Враховуючи наведені вище висновки суду, правові підстави для стягнення з ДП "Енергоринок" заборгованості в сумі 12 268 747, 01 грн. на користь позивача відсутні, у зв`язку з чим похідні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 76 234 804,35 грн. та 3% річних в сумі 9 604 083,90 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" до Державного підприємства "Енергоринок" про стягнення заборгованості у сумі 98 107 635,26 грн.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні у присутності представників сторін 4 лютого 2021 року.

Повний текст рішення складений 23 лютого 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.