ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 910/7877/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 12.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.08.2020

у справі №910/7877/20 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради

(Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин"

про стягнення 259 704, 56 грн

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин" (надалі - відповідач) про стягнення 259 704, 56 грн, з яких: 233 239, 22 грн основного боргу, 16 554, 27 грн інфляційних втрат та 9 911, 07 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №530363 від 11.08.2014 (надалі - Договір), а саме в частині оплати вартості спожитої теплової енергії за січень 2017 року.

При цьому, позивач зазначив, що право вимоги за названим Договором набуто останнім на підставі укладеного з Публічним акціонерним товариством "Київенерго" договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що право власності на об`єкт нерухомого майна, на який здійснювалось постачання теплової енергії у гарячій воді перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія" за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2016, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелеховою Л.Г та зареєстрованим в реєстрі за №1276.

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530461 від 28.12.2016, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді за адресою: вул. Велика Васильківська, 55, тобто на думку відповідача відсутні законні підстави для стягнення з нього заборгованості за спожиту теплову енергію у спірний період за вказаною адресою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за відсутністю первинних документів, складених позивачем, встановити кількість спожитої теплової енергії та її вартість, а отже і наявність боргу у спірний період неможливо.

Водночас місцевим господарським судом було встановлено, що право власності на об`єкт нерухомого майна (готель), який розташований за адресою вул. В. Васильківська, 55 перейшло від відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія" за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2016. В подальшому між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія" укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530461 від 28.12.2016, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді за адресою: вул. Велика Васильківська, 55.

Відтак, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги у цій справі не обґрунтовані, документально не підтверджені, а отже, задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

На думку скаржника, господарським судом неправильно оцінено складність справи та, відповідно розглянуто спір у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було досліджено, що нарахування коштів, внесення відомостей до бази даних було здійснено саме ПАТ "Київенерго", а позивач лише сформував на підставі внесених відомостей до цієї бази довідку та, надав її як доказ на підтвердження позовних вимог.

Водночас скаржник вважає, що факт продажу об`єкту нерухомого майна не припиняє дію Договору та не звільняє відповідача від обов`язку щодо сплати спожитої теплової енергії на потреби об`єкту теплопостачання.

Окрім того, скаржник просить залучити до матеріалів справи акт №23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли баз даних білінгових систем ПК "БІТеК" та ПК "Уніван-Термал" від 11.10.2018.

Щодо поважності причин неподання зазначеного доказу разом з позовною заявою, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що на момент звернення з позовними вимогами до господарського суду, останньому не було відомо про заперечення відповідачем дійсності вимог з підстав невідповідності наданих доказів на підтвердження грошової вимоги переданої ПАТ "Київенерго" за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 позивачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

16.10.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі №910/7877/20, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк та відкрито апеляційне провадження у справі №910/7877/20 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020. Розгляд вказаної скарги призначено на 24.11.2020.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційний господарський суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві зазначає, що не порушував умов Договору щодо сплати вартості спожитої теплової енергії за весь період отримання комунальних послуг, відповідно не мав заборгованості перед позивачем за надані послуги станом на 01.01.2017, що підтверджується довідкою, долученою позивачем до позовної заяви.

Також відповідач зазначив, що між позивачем, як енергопостачальною організацією та новим власником нерухомого майна - Товариством з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія", як абонентом, 28.12.2016 укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530461, за умовами якого, з дня підписання названого договору були врегульовані відносини постачання та оплати теплової енергії за адресою: вул. Велика Васильківська, 55.

Тобто, за умовами названого договору, позивач повинен був отримати компенсацію за спожиту теплову енергію за січень 2017 року саме від нового власника нерухомого майна, а відтак відсутні підстави для покладення на відповідача оплати вартості поставленої теплової енергії за спірний період.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 виправлено допущену описку у пункті четвертому резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 у справі №910/7877/20.

Пункт четвертий резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 у справі №910/7877/20 викладено в наступній редакції:

"4. Розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 призначити на 01.12.2020 о 10 год. 40 хв. Судове засідання відбудеться в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1 літера А, зал судових засідань №5.

Довести до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 розгляд справи №910/7877/20 відкладено на 12.01.2021.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. на лікарняному, розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20, призначений на 12.01.2021 - не відбувся

По виходу головуючої судді Зубець Л.П. з лікарняного, для здійснення подальшого розгляду апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2021 справу №910/7877/20 призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2021.

У судове засідання 16.02.2021 з`явилися представники сторін, які надали пояснення по суті спору.

Колегією суддів встановлено, що позивачем до апеляційної скарги подано додаткові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилаться як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Положеннями ст. 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За змістом ч. 4 згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 5 цієї статті у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом названих норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на, які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи, надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Із, правового контексту вищенаведеної норми слідує, що за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані, місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак, подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено.

Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази; має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду. Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції.

Таким чином, користуючись правами суду першої інстанції в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, Північним апеляційним господарським судом, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості й балансу інтересів, були досліджені документи на підтвердження доводів, подані позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Долучені до апеляційної скарги документи, подані без належного обґрунтування поважності причин неможливості подання їх до суду першої інстанції та, відповідно не приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції.

Так, у судовому засіданні 16.02.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В свою чергу, представник відповідача у судовому засіданні 16.02.2021 проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване рішення без змін.

Як зазначалось вище, згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 16.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 11.08.2014 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як енергопостачальною організацією, і Товариством з обмеженою відповідальністю "Юджин" як абонентом було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530363 (Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.2.1 Договору енергопостачальна організація зобов`язується, зокрема, постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку.

За змістом п. 8.1, 8.2, 8.4 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2014. Договір припиняє свою дію в випадках закінчення строку, на який він був укладений, взаємної згоди сторін на його припинення, прийняття рішення Господарським судом, передбачених п. 6.4.1 Договору, ліквідації сторін. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно звертання-доручення від 11.08.2014 вказаний правочин передбачав постачання теплової енергії за адресою вул. В. Васильківська, 55.

У додатку №3 до Договору між контрагентами погоджено тарифи на теплову енергію.

Крім того у додатку №4 до вказаного правочину передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі. Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії. В разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця; у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

На підтвердження включення опалення у спірний період за адресою вул. В. Васильківська, 55 (готель) за особистим рахунком абонента №530363, позивачем долучено до матеріалів справи корінець наряду Публічного акціонерного товариства "Київенерго" №2957 від 04.11.2016 із приміткою при наявності акта готовності до опалювального сезону.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як кредитором та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", як новим кредитором, укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (Договір цесії).

За умовами цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497554936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (п. 1.1 Договору цесії).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору (п. 1.2 Договору цесії).

З укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором (п. 1.3 Договору цесії).

В рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497554936,91 грн, новий кредитор прийняв 497554936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18 (п. 2.1 Договору цесії).

Згідно з додатком №1 до Договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 233239,22 грн.

Відповідно до довідки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про нарахування за теплову енергію Товариству з обмеженою відповідальністю "Юджин" за адресою: вул. В. Васильківська, 55 (готель) енергопостачальною організацією нараховано до сплати за спожиту теплову енергію за січень місяць 2017 року 233239,22 грн, що також підтверджується наявною в матеріалах справи обліковою карткою абонента за січень 2017 року на суму 233239,22 грн, на якій міститься печатка позивача.

Звертаючись до господарського суду, позивач посилаючись на те, що ним набуто право вимоги за Договором на підставі укладеного з Публічним акціонерним товариством "Київенерго" Договору цесії, зазначив про неналежне виконання відповідачем умов Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530363 від 11.08.2014 в частині оплати вартості спожитої у січні 2017 року теплової енергії.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами укладеного з Публічним акціонерним товариством "Київенерго" договору цесії, позивач отримав від первісного кредитора право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин" у сумі 233239,22 грн основного боргу за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №530363 від 11.08.2014.

На підтвердження наявності у відповідача означеної заборгованості позивачем подано документи, які складені СП Енергозбут №1 Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Проте, у відповідності до положень ст. 517 ЦК України Публічне акціонерне товариство "Київенерго", як кредитор зобов`язане було передати позивачу, як новому кредитору документи, які засвідчують права на наявний у відповідача борг.

Водночас, матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством "Київенерго", які підтверджують обсяг спожитої теплової енергії у спірний період, тобто у січні 2017 року, а також її вартість.

При цьому, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку, що корінець наряду Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на включення та опалення у період 2016 - 2017 років, таким документом, що підтверджує обсяг спожитої теплової енергії у спірний період, не є.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у зв`язку з відсутністю первинних документів, складених Публічним акціонерним товариством "Київенерго", встановити кількість спожитої теплової енергії та її вартість, а отже і наявність у боргу у спірний період неможливо.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як зазначалось вище, згідно Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530363 від 11.08.2014 постачання теплової енергії здійснювалось за адресою вул. В. Васильківська, 55.

Так, матеріалами справи підтверджено, що право власності на об`єкт нерухомого майна (готель), який розташований за адресою вул. В. Васильківська, 55 перейшло від відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія" за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.07.2016, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелеховою Л.Г та зареєстрованим в реєстрі за №1276.

В подальшому, відповідно до зазначених вище норм між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530461 від 28.12.2016, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді за адресою: вул. Велика Васильківська, 55.

З наведеного слідує, що у спірний період (січень 2017 року) постачання теплової енергії на об`єкт нерухомого майна за адресою вул. В. Васильківська, 55 здійснювалось Публічним акціонерним товариством "Київенерго", як енергопостачальною організацією, новому власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Продхіміндустрія", як абоненту, на підставі укладеного відповідного договору, за умовами якого, з дня його підписання були врегульовані відносини постачання та оплати теплової енергії за адресою вул. В. Васильківська, 55, а отже місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення оплати теплової енергії за січень місяць 2017 року на суму 233239,32 грн на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юджин" про стягнення суми основного боргу у розмірі 233239,32 грн не обґрунтовані, документально не підтверджені, а отже, задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо посилання скаржника на те, що господарським судом неправильно оцінено складність справи та, відповідно розглянуто спір у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 259 704, 56 грн. Тобто в даному випадку, ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що справа №9107877/20 є незначної складності.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає про те, що вимог про розгляд такої справи лише за правилами загального позовного провадження Господарським процесуальним кодексом України не передбачено, а ціна даного позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже суд першої інстанції правомірно визнав дану справу малозначною.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України , покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у справі №910/7877/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

4. Матеріали справи №910/7877/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 22.02.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк