ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Справа№ 922/3779/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 10.02.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 05.10.2020 (повний текст складено 15.10.2020)

у справі №922/3779/19 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес"

до 1) Слобожанської митниці Держмитслужби

2) Державної казначейської служби

про стягнення збитків у сумі 871 233,36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" до Харківської митниці Державної фіскальної служби, Державної казначейської служби України про стягнення збитків у сумі 871 233,36 грн.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст ухвали був складений 15.10.2020 та отримана позивачем 27.10.2020.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що доводи суду першої інстанції стосовно того, що спір у справі виник з приводу реалізації Харківською митницею ДФС своїх владних повноважень, є безпідставними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19. Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19. Призначено справу до розгляду на 23.12.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 у зв`язку перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №922/3779/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 для розгляду справи №922/3779/19 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 23.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Тищенко А.І., Яковлєва М.Л. Призначено справу до розгляду на 10.02.2021.

08.02.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 без змін. Водночас, зі змісту відзиву вбачається, що на теперішній час Слобожанська митниця Держмитслужби є правонаступником Харківської митниці ДФС.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 замінено Харківську митницю Державної фіскальної служби на її правонаступника Слобожанську митницю Держмитслужби.

Позивач та відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про поважність неявки в судове засідання 10.02.2021 не повідомили.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача та відповідачів про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача, відповідачів та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 10.02.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

До Господарського суду Харківської області з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" (далі - ТОВ "МДК Експрес", позивач) до Харківської митниці Державної фіскальної служби (далі - Харківської митниці ДФС, відповідач-1) про стягнення збитків у сумі 849 789, 32 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем-1 у період з 18.11.2016 по 12.11.2019 з ТОВ "МДК Експрес" була стягнута плата за виконання митних формальностей на підставі ст. 247 Митного кодексу України та Порядку справляння плати за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.12.2013 № 804 (далі - порядок № 862), на суму 849 789, 32 грн.

Також позивач зазначає, що рішенням Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.09.2018 № 109-р/к, залишеного без змін рішенням господарського суду, бездіяльність Харківської митниці ДФС, що полягала у незабезпеченні рівних умов здійснення господарської діяльності суб`єктами господарювання, які діють на ринку послуг з прискореного перевезення міжнародних експрес-відправлень (МЕВ) в межах Харківської області, була визнана порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. За таких обставин позивач вважає, що вказаною бездіяльністю позивачу завдано збитків на вказану суму, а тому просив їх стягнути з Харківської митниці ДФС.

Провадження за вказаними вимогами було відкрите ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2019, розгляд справи вирішено здійснювати у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.02.2020, постановленою у підготовчому засіданні, до розгляду справи було залучено співвідповідача - Державну казначейську службу України (далі - ДКС України, відповідач-2), у зв`язку з чим матеріали справи направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2020 вказану справу було прийнято до свого провадження, розгляд справи призначений зі стадії підготовчого провадження, сторонам наданий строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

У підготовчому провадженні (30.04.2020) від позивача надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідачів збитки у сумі 871 233,36 грн., які складаються із плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів за період з 13.11.2019 по 28.02.2020, у частині плати за виконання митних формальностей поза робочим часом, установленим для органів доходів і зборів, на суму 33 300,94 грн. позивач зменшив позовні вимоги.

Дослідивши вказану заяву, суд першої інстанції встановив, що за своїм змістом вона є заявою про збільшення позовних вимог, а тому вона була прийнята судом до розгляду як така, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України.

Також у підготовчому засіданні відповідач-1 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що питання справляння плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів є таким, що засноване на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій, а тому має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції керувався тим, що зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та митного законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу), вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом статей 4, 20 ГПК України господарським судом розглядаються справи в порядку позовного провадження тоді, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, що визначено ст. 20 ГПК України.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у пункті 3 постанови № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов:1) участь у спорі суб`єкта господарювання; 2) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; 4) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Також у пункті 14 вказаної постанови № 10 від 24.10.2011 Пленум Вищого господарського суду України вказав, що при визначенні підвідомчості спору господарському суду слід виходити з суб`єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 7 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Митниця, відповідно до ст. 546 Митного кодексу України, є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів. До таких завдань серед іншого належать: 1) здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України; 2) забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії (пункти 4, 6 частини другої статті 544 МКУ).

Митниця Державної фіскальної служби України за організаційно-правовою формою - це орган державної влади, що здійснює повноваження у сфері митної справи, у тому числі щодо справляння митних платежів під час переміщення товарів через митний кордон.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом визначаються, зокрема, функції та правові основи діяльності контролюючих органів, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, а також умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Отже, відповідач є суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ст. 4 КАС України.

Також з матеріалів позову вбачається, що між сторонами склались правовідносини, які не можна віднести до господарських, оскільки реалізація повноважень зі встановлення плати за митні формальності та здійснення владних функцій державним органом у цій частині діяльності органу є ознакою публічно-правових відносин, які мають характер підпорядкованості, а не рівності суб`єктів господарювання, як у господарських відносинах. Будь-яких угод чи договорів між сторонами спору не укладено.

Зокрема, із поданих матеріалів вбачається, що позивач вважає протиправною бездіяльність Харківської митниці ДФС, що полягала у невжитті заходів щодо визначення підрозділу митного органу, який буде відповідальний за здійснення митних процедур щодо МЕВ, а також місця проведення таких процедур з урахуванням територіального місце розташування центральної сортувальної станції ТОВ "МДК Експрес", що спричинило стягнення з нього плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів на підставі ст. 247 Митного кодексу України та Порядку справляння плати за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.12.2013 № 804, а тому просив зобов`язати митний орган відшкодувати йому кошти, сплачені у вказаному порядку.

Так, відповідно до частини 8 статті 247 Митного кодексу України за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування органів доходів і зборів із заінтересованих осіб справляється плата у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, та в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Питання справляння плати за виконання митних формальностей поза місцем розташування органів доходів і зборів на час спірних правовідносин врегульоване Порядком справляння плати за виконання митних формальностей органами доходів і зборів поза місцем розташування цих органів або поза робочим часом, установленим для них, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 23.10.2017 № 862 (далі - Порядок № 862), до цього діяв Порядок затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.12.2013 № 804.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку № 862 нарахування плати здійснюється за розмірами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 93 "Про справляння плати за виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, установленим для митних органів" (далі - Постанова № 93). Згідно з абзацом третім пункту 2 Постанови № 93 кошти, що надійшли від справляння плати, зараховуються до державного бюджету.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, фактично спір у даній справі виник з приводу реалізації Харківською митницею ДФС своїх владних повноважень з регулювання відносин у сфері здійснення митного контролю, справляння податків та зборів до державного бюджету відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, враховуючи, що Харківська митниця ДФС у спірних правовідносинах наділена правом владних повноважень та між сторонами виник спір з приводу реалізації державним органом своєї компетенції, тому суд вважає, що між сторонами виник публічно-правовий спір і розгляд таких спорів відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Твердження скаржника, що спір виник у зв`язку із вчиненням відповідачем правопорушенням (порушення законодавства України про захист економічної конкуренції), а тому згідно з ч. 1 ст.20 ГПК України та ст. 55 Закону України «Про захист економічної конкуренції» такий спір відноситься до юрисдикції господарських судів і спірні правовідносини підлягають регулюванню нормами цивільного та господарського законодавства, судовою колегією оцінюються критично з огляду на таке.

Звертаючись до господарського суду із цим позовом, ТОВ "МДК Експрес" визначило свої вимоги як стягнення збитків, до складу яких віднесло суми, сплачені на виконання митних формальностей митними органами поза місцем розташування митних органів за період з 13.11.2016 по 28.02.2020. При цьому скаржник посилається на рішення Господарських судів у справі № 922/3322/18 про визнання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції бездіяльності відповідачем у даній справі, що полягала у незабезпеченні рівних умов здійснення господарської діяльності суб`єктами господарювання, у зв`язку з чим скаржник вважає, що внаслідок незабезпечення діяльності його відповідальним митним органом за його місце розташуванням він безпідставно сплатив кошти за здійснення митних формальностей поза місцем розташування митних органів, і такі кошти йому мають бути відшкодовані на підставі статті 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

У той же час, судова колегія звертає увагу, що кошти які просить стягнути позивач, не є збитками у розумінні ст. 255 ГК України чи ст. 1166 ЦК України, а становлять суму надміру (безпідставно) сплачених коштів (митих формальностей) до державного бюджету, які відповідачі і повинні повернути ТОВ "МДК Експрес" в установленому законом порядку.

Так, пунктом 2 розділу III Порядку № 862 визначено, що суми помилково та/або надміру сплаченої до Державного бюджету України плати повертаються платнику в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 23 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - це податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, плату за надання адміністративних послуг, власні надходження бюджетних установ).

Частинами 2-5 статті 45 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилко або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства. Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Порядок перерахування до державного бюджету митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення затверджений наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2017 № 898, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.11.2017 за №1429/31297 (далі - Порядок № 898).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 898 кошти, що підлягають зарахуванню до державного бюджету як митні та інші платежі, не пізніше наступного робочого дня після дати завершення митного оформлення товарів перераховуються ДФС та митницями з депозитних рахунків 3734 та банківських рахунків 2603 у розрізі митниць та кодів класифікації доходів бюджету.

Казначейство здійснює операції із зарахування митних та інших платежів до державного бюджету на підставі реєстрів ДФС, надісланих в електронному вигляді, протягом операційного дня у день отримання таких реєстрів.

Відповідно до частини першої статті 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

За змістом статті 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Враховуючи викладене, відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, плати за виконання митних формальностей поза місцем розташування органом доходів і зборів, а також порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених платежів з бюджету врегульовані Митним, Податковим та Бюджетним кодексами України та є такими, що засновані на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій. Відтак, застосування позивачем ст. 55 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо відшкодування збитків, завданих антиконкурентними діями, що стало підставою для звернення до господарського суду, на переконання колегії суддів, є необґрунтованим.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Тобто при розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є юридичний зміст спірних відносин, що є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції.

У контексті наведеного та конкретних обставин цієї справи за висновком суду зміст (суть) спірних правовідносин полягає у поверненні позивачу сплачених ним до бюджету сум обов`язкових платежів, а тому відносини між сторонами є такими, що виникли із бюджетного та митного законодавства та не можуть регулюватися нормами ЦК України, якими встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1 цього Кодексу). Вказівка у позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин.

Судова колегія зазначає, що аналогічних висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 по справі №910/23481/17 та у постанові від 03.03.2020 по справі №922/506/19.

Таким чином, проаналізувавши все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спір між сторонами виник у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку господарського судочинства.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" на ухвала Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МДК Експрес" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі №922/3779/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №922/3779/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.02.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв