ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 справа № 914/2153/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго», м.Львів

про стягнення 10 333 975,51 грн.

За участю представників:

від позивача: Орел С.С. адвокат (довіреність №14-115 від 09.04.2020 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001663 від 30.05.2018 р.) присутній в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon»;

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про стягнення 10 333 975,51 грн, з яких 6 470 479,56 грн пені, 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 26.08.2020 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 23.09.2020 р.

Ухвалою від 16.09.2020 р. суд постановив задовольнити клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проведення підготовчого засідання, призначеного на 23.09.2020 о 14:45 год. здійснювати в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою від 23.09.2020 р. суд постановив підготовче засідання відкласти на 26.10.2020 р. о 14:15 год., проведення судового засідання, призначеного на 26.10.2020 о 14:15 год. здійснювати в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою від 26.10.2020 р. суд постановив задовольнити клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, зупинити провадження у справі №914/2153/20 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи №903/918/19.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.11.2020 р. поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 02.12.2020 року

Ухвалою від 16.11.2020 р. суд постановив задовольнити клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні у справі №914/2153/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проведення підготовчого засідання, призначеного на 02.12.2020 о 15:30 год. здійснювати в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

Ухвалою від 02.12.2020 р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі, призначити справу до судового розгляду по суті на 21.12.2020 р. Вказаною ухвалою суд постановив проведення судового засідання, призначеного на 21.12.2020 о 14:15 год. здійснювати в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

Судове засідання призначене на 21.12.2020 р. не відбулося у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Сухович Ю.О.

Після усунення обставин, що стали причиною непроведення судового засідання 21.12.2020 р., ухвалою від 15.01.2021 р. суд постановив призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 15.02.2021 р. о 15:00 год.

20.01.2021 р. на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява за вих.№10/59 від 20.01.2021 р. (вх.№13133/21) про зменшення суми нарахованої позивачем пені та 3% річних на 90%. До вказаної заяви долучено копію звіту про фінансовий стан на 30.09.2020 р. на 2 аркушах та копію звіту про фінансові результати на 30.09.2020 р. на 2 аркушах.

Ухвалою від 25.01.2021 р. суд постановив задовольнити клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, провести судове засідання по розгляду справи по суті, призначене на 15.02.2021 р. о 15:00 год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/).

29.01.2021 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшло заперечення на клопотання про зменшення неустойки та 3% річних за вих.№39/5-776-21 від 29.01.2021 р. (вх.№2099/21), якому просить суд залишити без задоволення клопотання представника відповідача про зменшення неустойки та 3% річних.

Представник позивача в судове засідання 15.02.2021 р. для розгляду справи по суті, яке відбулося в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» з`явився, в судовому засіданні просив залишити без розгляду подану відповідачем заяву про зменшення неустойки та 3% річних, оскільки вона подана відповідачем після закриття підготовчого провадження.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 15.02.2021 р. для розгляду справи по суті не забезпечив, проте 15.02.2021 р. на електронну адресу суду від представника відповідача, під час розгляду справи по суті, надійшла заява (вх.№3538/21) про відкладення розгляду справи з огляду на погодні умови та транспортний колапс у м.Львові.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, просив розглядати справу по суті.

Щодо поданої представником відповідача заяви про зменшення суми неустойки та 3% річних (вх.№13133/21 від 20.01.2021 р.), заслухавши думку представника позивача (заперечив проти прийняття даної заяви до розгляду), дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку залишити без розгляду дану заяву, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено нормами статті 182 ГПК України, саме у підготовчому засіданні суд, з`ясовує, зокрема, і чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань у разі складності справи) для розгляду справи по суті; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (ч. 2 ст.177 ГПК України).

Підготовче провадження у справі було закрито 02.12.2020 р., що підтверджується відповідною ухвалою суду. При цьому, у підготовче засідання 02.12.2020 р. відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, заяви, клопотання від відповідача станом на дату та час проведення судового засідання 02.12.2020 р. до суду не надходили.

Завданнями ж розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.194 ГПК України).

Стаття 14 ГПК України стосується принципу диспозитивності господарського судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи

В поданій відповідачем заяві представник не наводить поважних причин, які завадили йому подати таку заяву у підготовчому провадженні.

Суд не вбачає існування жодних обставин, які б перешкоджали відповідачу подати заяву про зменшення суми неустойки та 3% річних вчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку залишити без розгляду заяву про зменшення суми неустойки та 3% річних

Розглянувши заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача (заперечив проти відкладення розгляду справи), дослідивши матеріали справи, суд дійшов відмовити у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Слід зазначити, що в ухвалах, які постановлялись у справі, суд жодного разу не визнавав явку представників сторін обов`язковою, з огляду на епідеміологічну ситуацію в Україні.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи.

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представника відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті в даному судовому засіданні.

Відтак, заява представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 15.02.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що 07.09.2017 р. між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір постачання природного газу №6038/1718-ТЕ-21, на виконання якого відповідачу протягом жовтня 2017р.-вересня 2018р. було поставлено природний газ на загальну суму 271 144 832,47 грн. Оскільки поставлений природний газ був оплачений споживачем з порушенням строку, встановленого у договорі, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 6 470 479,56 грн пені, 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних втрат, всього 10 333 975,51 грн.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві від 16.09.2020 р. вих.№10/1149 (вх.№27162/20 від 18.09.2020 р., визнає, що сторонами 07.09.2017 р. укладено договір постачання природного газу №6038/1718-ТЕ-21 та факт здійснення сторонами розрахунків по сплаті основної суми боргу.

У відзиві відповідач заперечує проти заявленого позову та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки при здійсненні розрахунків за спожитий газ із порушенням строків відсутня вина підприємства. Розрахунки за поставлений природний газ здійснювалися відповідачем з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. та положень Постанови Кабінету Міністрів України №257 від 18.06.2014р., що вбачається з поданих позивачем розрахунків та сальдо по підприємству, а також з картки розрахункового рахунку та платіжних доручень, доданих відповідачем.

На думку відповідача, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

На виконання Законів України «Про теплопостачання», «Про ринок природного газу» та постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2019р. підприємство уклало з АТ «Ощадбанк» договір банківського рахунку №203785/5 від 01.10.2014р. зі змінами згідно додатку №5 від 02.02.2016р., яким передбачено відкриття та обслуговування рахунку із спеціальним режимом використання, а тому усі кошти, які надходять відповідачу за надані послуги підлягають автоматичному розподілу та перерахуванню на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ згідно нормативів, які щомісячно визначає Регулятор (НКРЕКП). Отже, на думку відповідача, вина підприємства у простроченні виконання грошових зобов`язань за поставлений природний газ відсутня з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

У зв`язку з прийняттям Порядку №217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами.

Посилаючись на практику Верховного суду, відповідач зазначає, що суди при вирішенні аналогічних справ вказували, що теплопостачальні організації не мають можливості впливати на порядок розрахунків з постачальником через вищевказані положення законодавства та постанови Кабінету Міністрів України №217, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно зі ст.217 ГК України та ст.614 ЦК України позбавляє позивача можливості застосувати до відповідача заходи відповідальності, передбачені п.8.2. договору та у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

На підставі вказаного відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Обставини встановлені судом.

07.09.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - постачальник) та Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором - споживач) було укладено договір №6038/1718-ТЕ-21 постачання природного газу.

Відповідно п. 1.1., 1.2. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Як встановлено судом, на виконання зобов`язань за договором, позивачем протягом жовтня 2017р. вересня 2018р. поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 271 144 832,47 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

В пункті 6.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом100-відсоткової поточної сплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цими договором.

Згідно п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20.

Відповідно до п.п. 4 п.11.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

не можуть буди використані для внесення змін до цього договору;

можуть бути застосовані до відносин за цими договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Сторонами укладено додаткові угоди до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21, зокрема: від 15.01.2018 р. №1; від 03.04.2018 р. №2; від 07.06.2018 р. №3; від 06.08.2018 р. №4; від 06.08.2018 р. №5.

Відповідно до п. 1. додаткової угоди №1 від 15.01.2018 р. до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21 сторони виклали п.3.4. розділу 3 «Порядок та умови передачі природного газу» в наступній редакції: « 3.4. Постачальник застосовує процедуру подання номінацій та реномінацій відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Номінація надається в обсязі необхідному споживачу за цим договором за умови виконання споживачем вимог пункту 12 Положення.

При цьому, сторони домовилися, що при визначенні рівня розрахунків споживача за використаний природний газ суми нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256, враховуються виключно за умови надання споживачем постачальнику оригіналу Акту звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги та житлові субсидії, між виробником теплової енергії та головним розпорядником коштів місцевого бюджету, станом на перше число місяця, що передує місяцю постачання природного газу.»

Відповідно до п. 2. додаткової угоди №1 від 15.01.2018 р. до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21 сторони виклали абзац третій п.6.1. розділу 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» в наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.»

Відповідно до п. 3. додаткової угоди №1 від 15.01.2018 р. до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21 сторони виклали п.8.2 та п.8.3. розділу 8 «Відповідальність сторін» в наступній редакції: « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256.».

« 8.3. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.».

Зміни внесені у додаткових угодах до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21, зокрема: від 03.04.2018 р. №2; від 07.06.2018 р. №3; від 06.08.2018 р. №4; від 06.08.2018 р. №5 стосуються обсягу постачання газу та строку дії договору.

Згідно з актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018, від 31.05.2018, від 30.06.2018, від 31.07.2018, від 31.08.2018, від 30.09.2018, постачальником по договору №6038/1718-ТЕ-21 від 07.09.2017 р. відповідачу поставлено природний газ у жовтні 2017вересні 2018 на суму 271 144 832,47 грн. Акти підписані представниками обох сторін та скріплені печатками постачальника та покупця.

Вартість поставленого природного газу відповідачем було оплачено в повному обсязі. Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

Разом з тим, підставою для звернення позивача з цим позовом до суду слугувало допущення відповідачем прострочень внесення оплати за жовтень 2017р., грудень 2017 р. та вересень 2018р., у зв`язку з чим відповідачу нараховано 6 470 479,56 грн пені, 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних втрат. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача, становить 10 333 975,51 грн.

Висновки суду.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно є визнання незаконним рішення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №6038/1718-ТЕ-21 постачання природного газу від 07.09.2017 р.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачеві за договором підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2017р. по вересень 2018р.

За змістом п. 6.1. договору із змінами та доповненнями внесеними додатковою угодою №1 від 15.01.2018 р. до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21 остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ мав відбутися до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із наявних матеріалів справи, зокрема, реєстру здійснених платежів за договором, платіжних доручень судом встановлено, що оплата поставленого газу відбулася поза строками, встановленими у п. 6.1. договору, а відтак відповідач прострочив виконання зобов`язання.

Факт прострочки платежів у спірному періоді (жовтень 2017 р. вересень 2018 р.) відповідач не заперечує.

Суд відхиляє покликання відповідача на те, що прострочення оплат відбулось не з його вини. Водночас суд зазначає, що у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. №217, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами, виходячи з наступного.

Так, на виконання вимог ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі - Порядок №217).

Пунктом 1 Порядку №217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Отже, в силу ч. 4, 5 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», Порядок №217, є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку №217).

Положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Аналіз приписів ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» в сукупності з положеннями Порядку №217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 ГК України щодо здійснення відповідачем, як комунальним унітарним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.10.2020р. у справі №903/918/19 (до вирішення якої зупинялося провадження у справі, що розглядається).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо проведеного розрахунку інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

26.06.2020 р. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р.у справі № 905/21/19).

Перевіривши правильність проведених позивачем нарахувань інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає їх правильними, а вимоги позивача про стягнення 1 454 621,51 грн 3% річних та 2 408 874,44 грн інфляційних втрат обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, п. 8.2 договору було визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 3. додаткової угоди №1 від 15.01.2018 р. до договору постачання природного газу від 07.09.2017 р. №6038/1718-ТЕ-21 сторони виклали п.8.2 розділу 8 «Відповідальність сторін» в наступній редакції: « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, врахувавши передбачений п. 10.3 договору строк позовної давності тривалістю у п`ять років (у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свої прав, в тому числі про стягнення пені) дійшов висновку, що сума пені в розмірі 6 470 479,56 грн, розрахована відповідно до умов договору є вірною, а позовні вимоги про її стягнення - обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, внаслідок чого суд вирішив позов задовольнити повністю.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 155 009,63 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 11.08.2020 р.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 155 009,63 грн відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (79054, м. Львів, вул. С.Петлюри, буд. 4 А; ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 6 470 479,56 грн пені, 1 454 621,51 грн 3% річних, 2 408 874,44 грн інфляційних нарахувань та 155 009,63 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому ст. ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 25.02.2021 року.

Суддя Ю.О. Сухович