РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2021Справа № 910/12918/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали об`єднаної справи

За позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів»

до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

про визнання зобов`язань припиненими

Представники сторін:

від позивача: Сімонова Є.О.; Кобеляцький Д.М.;

від відповідача: Кулініч В.П., Монастирський Д.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» з вимогами до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання припиненими всіх зобов`язань позивача за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином (справа №910/12918/20).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому стало відомо, що відповідачем не визнається право Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» на припинення договірного зобов`язання, яке існувало у відповідності до Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 та за твердженнями позивача припинилось внаслідок виконання останнім свої зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 позовну заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» у справі №910/12918/20 залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 02.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 відкрито провадження у справі №910/12918/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.09.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

04.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» з вимогами до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання припиненими всіх зобов`язань позивача за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином (справа №910/13316/20).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому стало відомо, що відповідачем не визнається право Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» на припинення договірного зобов`язання, яке існувало у відповідності до Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 та за твердженнями позивача припинилось внаслідок виконання останнім свої зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2020 позовну заяву Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» у справі №910/13316/20 залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 17.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 відкрито провадження у справі №910/13316/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.09.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 об`єднано справи №910/12918/20 та №910/13316/20 в одне провадження; присвоєно об`єднаній справі №910/12918/20; підготовче засідання признано на 30.09.2020.

30.09.2020 від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду, в якій відповідач просив суд визнати подання позивачем позовної заяви зловживанням своїм процесуальним правом та залишити позов без розгляду.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 13.10.2020.

02.10.2020 та 09.10.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву.

У поданих відповідачем відзивах останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи:

- про відсутність невизнаного права, що підлягало б захисту у судовому порядку;

- що звернення Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Суду Штату Делавер (США) із Американським позовом не призвело до невизнання (а тим більше до порушення або оспорювання) жодних прав Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» та відповідно, в останнього відсутні будь-які передумови та підстави звертатися із позовною заявою до банку про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами;

- про відсутність у позивача суб`єктивного права на припинення зобов`язання, яке підлягає захисту у судовому порядку, і як наслідок між сторонами відсутній спір про право;

- що подання банком Американського позову жодним чином не несе негативного впливу (порушення, невизнання або оспорення) на будь-які права та обов`язки Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» за кредитними договорами та не свідчить про те, що банк не визнає будь-якого права Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» за кредитними договорами;

- що Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не заперечує факту перерахування позивачу кредиту відповідно до Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012, на які вказує позивач у своїй позовній заяві. Разом з тим, відповідач посилається на те, що у Американському позові згадується про те, що Акціонерне товариство «Нікопольський завод Феросплавів» мало б «використати кредитні кошти на «фінансування поточної підприємницької діяльності юридичної особи». Кредитним договором встановлено обов`язок позивача використовувати кредит на цілі, передбачені у п. 1.1 цього договору. Однак, виходячи з вищезазначеного, питання фактичного цільового використання коштів за конкретним кредитним договором не підлягають встановленню при ухваленні рішення у цій справі, оскільки, не належать до предмета доказування. Крім того, не є предметом доказування у цій справі обставини використання ПриватБанком певної інформації, що захищається банківською таємницею, під час звернення із Американським позовом до Суду Штату Делавер, оскільки, ці обставини не підтверджують позовні вимоги позивача про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, та не можуть мати значення для вирішення цієї справи (навіть сам позивач не надає пояснень з цього питання, тільки стверджує про начебто існування порушень з боку ПриватБанку, без прив`язки до предмета та підстав позову). Використання ПриватБанком певної інформації, що захищається банківською таємницею, під час подання Американського позову відбувалося із дотриманням вимог законодавства та з метою реалізації гарантованого Конституцією України права на звернення до суду для захисту прав, свобод та законних інтересів.

12.10.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

13.10.2020 позивачем подано клопотання, в якому позивач просив суд надати строк для подання до суду всіх наявних у позивача доказів, які підтверджують позовні вимоги, аргументи та доводи, оскільки обсяг таких доказів є значним.

У підготовчому засіданні 13.10.2020 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, подане до суду 30.09.2020.

У підготовчому засіданні 13.10.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 10.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про надання строку для подання доказів. Крім того, вказаною ухвалою було роз`яснено учасникам справи, що з огляду на предмет та підстави позову, до предмета доказування у даній справі входять обставини виконання чи невиконання у повному обсязі позивачем зобов`язань за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 та за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 (в тому числі, повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, нарахованих штрафних санкцій, комісій, тощо), які встановлюються на підставі поданих сторонами доказів (ст.ст. 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України); рекомендовано сторонам надати докази виконання чи невиконання у повному обсязі позивачем зобов`язань за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 та за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010.

21.10.2020 позивачем подано відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

30.10.2020 та 04.11.2020 відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 10.11.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 02.12.2020.

01.12.2020 та 02.12.2020 позивачем (на виконання ухвали суду від 13.10.2020) долучено до матеріалів справи додаткові докази.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.12.2020.

18.12.2020 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» надійшла заява про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/12918/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/12918/20.

Підготовче засідання, призначене на 22.12.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/12918/20 призначено на 09.02.2021.

У підготовчому засіданні 09.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.02.2021.

Представники позивача у судовому засіданні 19.02.2021 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 19.02.2021 надали усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 19.02.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №4Н10257Д, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 14000000 дол США з метою фінансування поточної діяльності зі строком повернення кредиту - 29.09.2011; за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 12% річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти, винагороди у строки, обумовлені у договорі.

У розділі 2.2 Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 зазначено, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, повернути кредит у строки, встановлені договором, сплатити банку винагороду відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти у розмірі, встановленому договором.

Згідно з п. 4.6 Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 погашення кредиту, сплата процентів за даним договором здійснюються у валюті кредиту. Погашення неустойки, винагороди здійснюється у гривні відповідно до умов договору.

Як зазначив позивач у позовній заяві, він належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та своєчасно і у повному обсязі повернув банку кредитні кошти.

Крім того, 10.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №4Н12378Д, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 13900000 дол США з метою фінансування поточної діяльності зі строком повернення кредиту - 25.11.2013; за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 10,2% річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти, винагороди у строки, обумовлені у договорі.

У розділі 2.2 Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 зазначено, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, повернути кредит у строки, встановлені договором, сплатити банку винагороду відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти у розмірі, встановленому договором.

Згідно з п. 4.6 Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 погашення кредиту, сплата процентів за даним договором здійснюються у валюті кредиту. Погашення неустойки, винагороди здійснюється у гривні відповідно до умов договору.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 відповідач надав позивачу кредит у загальному розмірі 51925907,11 дол США, а саме: 13.12.2012 - кредит у розмірі 3500000,00 дол США; 10.01.2013 - кредит у розмірі 7925696,59 дол США; 29.01.2013 - кредит у розмірі 1223447,57 дол США; 06.03.2013 - кредит у розмірі 1250855,84 дол США; 06.03.2013 - кредит у розмірі 7425804,28 дол США; 12.03.2013 - кредит у розмірі 6900000,00 дол США; 28.03.2013 - кредит у розмірі 950609,84 дол США; 25.07.2013 - кредит у розмірі 546564,31 дол США; 29.07.2013 - кредит у розмірі 3500000,00 дол США; 12.08.2013 - кредит у розмірі 5500000,00 дол США; 20.08.2013 - кредит у розмірі 4186000,00 дол США; 28.08.2013 - кредит у розмірі 9016928,68 дол США.

При цьому, позивач належним чином виконав умови Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 та своєчасно і у повному обсязі повернув отриманий від відповідача кредит, а саме: 06.03.2013 - грошові кошти у розмірі 13900000,00 дол США, 07.03.2013 - грошові кошти у розмірі 1598368,09 дол США, 03.06.2013 - грошові кошти у розмірі 324610,34 дол США, 25.07.2013 - грошові кошти у розмірі 13353435,69 дол США, 16.08.2013 - грошові кошти у розмірі 8849492,99 дол США, 06.09.2013 - грошові кошти у розмірі 13900000,00 дол США.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що він належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, зокрема, у повному обсязі та своєчасно повернув кредитні кошти та сплатив проценти, винагороду, інші платежі за користування кредитом.

Тобто, фактично позивачем були вчинені всі необхідні і залежні від нього дії для припинення зобов`язання за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 виконанням, проведеним належним чином. Ні під час існування договірних відносин на підставі кредитних договорів, ні після погашення заборгованості у повному обсязі, банком не було доведено до відома позивача будь-яких претензій та/або вимог у будь-якій формі чи у будь-який спосіб щодо невиконання чи неналежного виконання зобов`язання за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012.

Отже, як зазначає позивач, будь-які зобов`язання між ним та банком, виникнення та існування яких було обумовлене укладенням Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 та Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012, були припинені виконанням, проведеним належним чином, та таке виконання було прийняте банком.

Однак, відповідачем було подано позовну заяву до Суду Штату Делавер (THE DELAWARE COURT OF CHANCERY) (далі - «позов, поданий до Суду Штату Делавер», «позов Банку», «Первинний позов»), а 21.07.2020 банком було доповнено вказаний Позов до Суду Штату Делавер новими фактичними обставинами (далі - «Доповнення», «Доповнення до Первинного позову»).

Підставами для звернення банку до Суду Штату Делавер стало, зокрема, те, що судова справа виникла (case arises out) з нібито серії грубих (нахабних) шахрайських схем (series оf brazen fraudulent schemes), які начебто були організовані українськими олігархами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх агентами у Сполучених Штатах Америки та закордоном для придбання активів у Сполучених Штатах Америки, вартість яких складає сотні мільйонів доларів США, через відмивання та незаконне присвоєння коштів, які видавалися Банком як корпоративні позики (to acquire hundreds of millions of dollars-worth of U.S. assets through the laundering and misappropriation of corporate loan proceeds issued by PrivatBank).

Так, у позові, поданому Банком 21.05.2019 до Суду Штату Делавер, зазначено, зокрема, таке:

- «Ця справа відкрита на підставі серії нахабних шахрайських схем, організованих українськими олігархами і відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (разом - «Кінцеві бенефіціарні власники або «КБВ») і їх агентами в США і за кордоном, з метою придбання американських активів на сотні мільйонів доларів шляхом відмивання і незаконного привласнення коштів корпоративних кредитів, виданих ПриватБанком («схеми Optima»). Як повідомлялося ще 7 квітня 2019 року, ФБР розслідує справу відповідача ОСОБА_1 про фінансові злочини, в тому числі про відмивання грошей в США.» (пункт 1 позову Банка);

- « 28.08.2013 українська компанія ВАТ «НЗФ» залучила в цілому 15 млн дол. США виручки від двох кредитів Приватбанку Україна. ВАТ «НЗФ» мав використовувати кредитні надходження для «фінансування поточної господарської діяльності підприємства». Однак, кредитні кошти на ці цілі не використовувалася» (п. 113 позову Банка);

- «швидше за все виручені кошти були відмиті в трьох угодах, що задіяли рахунки з відмивання грошей компаній відповідача Боголюбова Chemstar Products і відповідача Коломойського Divot Enterprises, Kadis Holding, Pavanti Enterprises. На підставі отриманої інформації, яка представляється вірно, КБВ і їх співвласники використовували компанію Pavanti Enterprises для незаконного привласнення і переказу щонайменше 2,4 млн дол. США з цих кредитних надходжень на американський банківський рахунок Optima Ventures для ремонту готелю Westin Cleveland» (п. 114 позову Банка).

У другому зміненому позові, поданому Банком до Суду Штату Делавер, вказано, зокрема, таке:

- « 13.12.2010 на рахунок Приватбанку Кіпр компанії відповідача Боголюбова Chemstar Products (компанія-спільник у схемах Optima, зареєстрована у штаті Делавер) надійшло загалом 57 млн дол. США кредитних коштів від 5-ти позик Приватбанку Україна, виданих ВАТ «НЗФ», компанії КБВ. Заявленою метою кожної позики було «фінансування поточної діяльності» ВАТ «НЗФ». Кошти не були використані для заявлених цілей» (п. 166 другого зміненого позову Банка);

- «навпаки, кредитні кошти були відмиті в ході 28-ми транзакцій через 12 рахунків з відмивання грошей, включаючи компанії відповідача Коломойського Divot Enterprises, Ralkon Commercial Logarinvest, компанію КБВ Arran Continental, ЗАО «Укртранзитсервіс» та Transit. Через 10 хвилин після отримання коштів компанією Ralkon Commercial КБВ та їх спільники неправомірно привласнили щонайменше 12,1 млн дол. США кредитних коштів шляхом їх переказу з Ralkon Commercial на американський інвестиційний рахунок Renaissance Advisory на користь КБВ» (п. 167 зміненого позову Банка).

Як зазначає позивач, фактично зі змісту поданого до Суду Штату Делавер позову Банку вбачається, що позивач не виконав свої договірні зобов`язання за кредитними договорами (за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012), оскільки не погасив заборгованість за ними перед Банком та використовував кредитні кошти, які отримувалися Товариством в рамках кредитних договорів, на цілі, що суперечили їх умовам, тобто не використовував кредитні кошти для фінансування поточної діяльності підприємства, а також те, що Товариство причетне до відмивання коштів та протиправної рециркуляції кредитів, що передбачало, зокрема, погашення заборгованості за кредитними договорами за рахунок інших кредитних коштів, які отримувалися Товариством за іншими кредитними договорами.

Отже, саме викладена у американському позові Банка інформація і стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Також позивачу стало відомо про те, що 06.08.2020 на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції США було опубліковано два позови:

- позов Сполучених Штатів Америки до всіх прав та часток у PNC Corporate Plaza Holdings LLC, які знаходяться у власності, під контролем та придбані, прямо або опосередковано, компаніями Optima CBD Investments LLC і/або CBD 500 LLC, включаючи будь-яку частку, яка наявна у нерухомому майні та об`єктах, що знаходяться за адресою: вул. Уест Джефферсон, 500, Луісвілл, Штат Кентуккі 40220, або забезпечена ними; будь-яке право збирати та отримувати будь-який прибуток, орендну плату та інші доходи від них; та будь-які проценти, отримані з засобів, інвестованих в PNC Corporate Plaza Holdings LLC компаніями Optima CBD Investments LLC і/або CBD 500 LLC; даному позову присвоєно номер 1:20-cv-23279-ХХХХ (далі - Позов у справі №23279);

- позов Сполучених Штатів Америки до нерухомості, яка знаходиться за адресою 7505 і 7171 Форест Лейн, Даллас, Штат Техас 75230, з усіма супутніми об`єктами, покращеннями і приналежностями, а також будь-якого права збирати і отримувати від неї будь-який прибуток, орендну плату, доходи і виручку; даному позову присвоєно номер 1:20-cv-23278-ХХХХ (далі - Позов у справі №23278).

Обидва позови були подані до Окружного суду США Південного округу Флориди.

Зокрема, при викладенні фактичних обставин, які стали підставами для звернення до суду з вказаними позовами, у тексті позовів описується кредитна історія Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» та Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк».

Відтак, позивач, звертаючись до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання припиненими усіх зобов`язань Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином, в обґрунтування позовних вимог вказує, що, оскільки будь-які зобов`язання між ним та відповідачем, виникнення та існування яких було обумовлено вказаними кредитними договорами, були припинені шляхом виконання, проведеним належним чином, та яке, у свою чергу, було прийняте відповідачем, що є управленою стороною у розумінні положень ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України, то за таких обставин у відповідача відсутні будь-які підстави для невизнання права позивача на припинення зобов`язання.

У поданих відповідачем відзивах останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи:

- про відсутність невизнаного права, що підлягало б захисту у судовому порядку;

- що звернення Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Суду Штату Делавер (США) із Американським позовом не призвело до невизнання (а тим більше до порушення або оспорювання) жодних прав Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» та відповідно, в останнього відсутні будь-які передумови та підстави звертатися із позовною заявою до банку про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами;

- про відсутність у позивача суб`єктивного права на припинення зобов`язання, яке підлягає захисту у судовому порядку, і як наслідок між сторонами відсутній спір про право;

- що подання банком Американського позову жодним чином не несе негативного впливу (порушення, невизнання або оспорення) на будь-які права та обов`язки Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» за кредитними договорами та не свідчить про те, що банк не визнає будь-якого права Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» за кредитними договорами;

- що Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» не заперечує факту перерахування позивачу кредиту відповідно до Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012, на які вказує позивач у своїй позовній заяві. Разом з тим, відповідач посилається на те, що у Американському позові згадується про те, що Акціонерне товариство «Нікопольський завод Феросплавів» мало б «використати кредитні кошти на «фінансування поточної підприємницької діяльності юридичної особи». Кредитним договором встановлено обов`язок позивача використовувати кредит на цілі, передбачені у п. 1.1 цього договору. Однак, виходячи з вищезазначеного, питання фактичного цільового використання коштів за конкретним кредитним договором не підлягають встановленню при ухваленні рішення у цій справі, оскільки, не належать до предмета доказування. Крім того, не є предметом доказування у цій справі обставини використання ПриватБанком певної інформації, що захищається банківською таємницею, під час звернення із Американським позовом до Суду Штату Делавер, оскільки, ці обставини не підтверджують позовні вимоги позивача про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, та не можуть мати значення для вирішення цієї справи (навіть сам позивач не надає пояснень з цього питання, тільки стверджує про начебто існування порушень з боку ПриватБанку, без прив`язки до предмета та підстав позову). Використання ПриватБанком певної інформації, що захищається банківською таємницею, під час подання Американського позову відбувалося із дотриманням вимог законодавства та з метою реалізації гарантованого Конституцією України права на звернення до суду для захисту прав, свобод та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільного права або інтересу може бути визнання права.

Суд відзначає, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається іншою особою. Тобто, метою звернення до суду з позовом про визнання права є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права і запобігання дій з боку третіх осіб, які можуть перешкоджати його здійсненню. До прав, які підлягають судовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Положеннями ч. 1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1-2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При тому, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, 10.12.2012 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №4Н12378Д, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 13900000 дол США з метою фінансування поточної діяльності зі строком повернення кредиту - 25.11.2013; за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 10,2% річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти, винагороди у строки, обумовлені у договорі.

Судом встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 банк надав позивачу (позичальнику) кредит у загальному розмірі 51925907,11 дол США, а саме:

13.12.2012 - кредит у розмірі 3500000,00 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №041112N від 04.11.2012, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

10.01.2013 - кредит у розмірі 7925696,59 дол США (напрямки використання кредиту - переказ коштів на продаж валюти відповідно до заявки №1 від 10.01.2013 для оплати електричної енергії, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

29.01.2013 - кредит у розмірі 1223447,57 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №051012N від 05.10.2012 та відповідно до Контракту №310112N від 31.01.2012, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

06.03.2013 - кредит у розмірі 1250855,84 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №050313N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

06.03.2013 - кредит у розмірі 7425804,28 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контрактів №050313N, №131112N, №160912N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

12.03.2013 - кредит у розмірі 6900000,00 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №280911N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

28.03.2013 - кредит у розмірі 950609,84 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №011112N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

25.07.2013 - кредит у розмірі 546564,31 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №290113N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

29.07.2013 - кредит у розмірі 3500000,00 дол США (напрямки використання кредиту - переказ коштів на продаж валюти відповідно до заявки №3 від 29.07.2013 для оплати електричної енергії та митних оформлень, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

12.08.2013 - кредит у розмірі 5500000,00 дол США (напрямки використання кредиту - переказ коштів на продаж валюти з метою оплати електроенергії, митного оформлення та товарів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

20.08.2013 - кредит у розмірі 4186000,00 дол США (напрямки використання кредиту - переказ коштів на продаж валюти для оплати електроенергії що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

28.08.2013 - кредит у розмірі 9016928,68 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту 220813N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи).

Із наданої позивачем до суду первинної документації судом встановлено, що погашення кредиту за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 у загальній сумі 51925907,11 дол США було здійснено позивачем за рахунок наступних коштів:

06.03.2013 - грошові кошти у розмірі 13900000,00 дол США (за рахунок повернутої від Chemstar Products LLC попередньої оплати відповідно до Контрактів №011112N, №031112N, №121112N, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи) - відповідно до платіжного доручення №7373 від 06.03.2013;

07.03.2013 - грошові кошти у розмірі 1598368,09 дол США (за рахунок повернутої від Chemstar Products LLC попередньої оплати відповідно до Контракту №041112N від 04.11.2012, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи) - відповідно до платіжного доручення №7036 від 07.03.2013;

03.06.2013 - грошові кошти у розмірі 324610,34 дол США (за рахунок повернутої від Chemstar Products LLC попередньої оплати відповідно до Контракту №020311N, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи) - відповідно до платіжного доручення №7587 від 03.06.2013;

25.07.2013 - грошові кошти у розмірі 13353435,69 дол США (за рахунок повернутої від Chemstar Products LLC попередньої оплати відповідно до Контрактів №010413N та №070313N, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи) - відповідно до платіжного доручення №7744 від 25.07.2013;

16.08.2013 - грошові кошти у розмірі 8849492,99 дол США (за рахунок повернутої від Chemstar Products LLC попередньої оплати відповідно до Контрактів №280113N та №310513N, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи) - відповідно до платіжного доручення №7777 від 16.08.2013;

06.09.2013 - грошові кошти у розмірі 13900000,00 дол США (за рахунок повернутої від Chemstar Products LLC попередньої оплати відповідно до Контрактів №300813N та №210813N від 04.11.2012, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи) - відповідно до платіжного доручення №1300 від 06.09.2013.

Крім того, як встановлено судом, 01.10.2010 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №4Н10257Д, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 14000000 дол США з метою фінансування поточної діяльності зі строком повернення кредиту - 29.09.2011; за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 12% річних, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти, винагороди у строки, обумовлені у договорі.

Судом встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 банк надав позивачу (позичальнику) кредит у загальному розмірі 50162891,55 дол США, а саме:

- 01.07.2011 кредит у розмірі 10029195,30 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контрактів №060511N та №020611N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

- 13.07.2011 - кредит у розмірі 6026089,05 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контрактів №020611N, №060511N та №160611N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

- 20.07.2011 - кредит у розмірі 6807607,20 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контрактів №020611N, №260511N, №220611N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи).

Крім того, як зазначає позивач (вказані обставини не заперечуються відповідачем), 18.10.2010 він отримав кредит у розмірі 9000000,00 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №151010N, отримувач - Chemstar Products LLC); 02.11.2010 кредит у розмірі 4500000,00 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №201010N, отримувач - Chemstar Products LLC); 13.12.2010 кредит у розмірі 13800000,00 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №251110N, отримувач - Chemstar Products LLC).

При цьому, позивач пояснив, що первинна документація, яка підтверджує отримання кредитних коштів у вказані дати у позивача відсутня, так як є знищеною, у підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи відповідні акти про знищення.

Із наданої позивачем до суду первинної документації судом встановлено, що погашення кредиту за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 у загальній сумі 50162891,55 дол США було здійснено позивачем за рахунок наступних коштів:

05.11.2010 - грошові кошти у розмірі 13500000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли 04.11.2010 від ПАТ «Арселорміттал Кривий ріг», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», ТОВ «Ганза», ПАТ «Дніпровський меткомбінат», ПАТ «Маріупольський меткобінат імені Ілліча», що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

30.06.2011 - грошові кошти у розмірі 13800000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від ПАТ «Укрнафта», що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

07.07.2011 - грошові кошти у розмірі 8546226,97 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

08.07.2011 - грошові кошти у розмірі 1450000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

08.07.2011 - грошові кошти у розмірі 1450000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

25.07.2011 - грошові кошти у розмірі 659960,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation, Georgian manganese, Fondtrans LLP, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

29.07.2011 - грошові кошти у розмірі 1450000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation та інших контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

29.07.2011 - грошові кошти у розмірі 195000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

03.08.2011 - грошові кошти у розмірі 2540000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation та інших контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

04.08.2011 - грошові кошти у розмірі 2430584,29 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation та інших контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

04.08.2011 - грошові кошти у розмірі 810000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

04.08.2011 - грошові кошти у розмірі 1430000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Locken Corporation та інших контрагентів, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

05.08.2011 - грошові кошти у розмірі 280000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від контрагента, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

05.08.2011 - грошові кошти у розмірі 330000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

11.08.2011 - грошові кошти у розмірі 2800000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

15.08.2011 - грошові кошти у розмірі 540000,00 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи);

17.08.2011 - грошові кошти у розмірі 107170,29 дол США (за рахунок коштів, що надійшли від Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи).

При тому, суд звертає увагу, що в умовах Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 та Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012 не визначено виду джерел походження грошових коштів, за рахунок яких позивачем здійснюватиметься погашення кредиту або сплата на користь банку усіх процентів, винагород та інших виплат, які встановлювалися умовами кредитного договору.

Означеного факту відповідачем не спростовано, доказів протилежного суду не надано.

Натомість, дослідивши усі надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з них не вбачається, що погашення кредиту, сплата процентів, інших платежів за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 здійснювалось позивачем за рахунок отримання інших кредитних коштів.

При цьому, факт погашення позивачем кредиту у повному обсязі за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 відповідачем не заперечується.

Крім того, із наявних в матеріалах справи довідок, виданих банком, вбачається, що станом на 06.12.2018, станом на 03.12.2019 та станом на 30.07.2020 будь-яка заборгованість позивача перед банком як за кредитами, так і за процентами відсутня.

З наданих позивачем доказів, зокрема, банківських виписок та інших офіційних документів, які підтверджують факти надходження і списання грошових коштів з банківських рахунків позивача у відповідні календарні дати, судом встановлено, що грошові кошти, які отримувалися позивачем за кредитними договорами, були своєчасно та в повному обсязі повернуті у строки та в порядку, передбаченими кредитними договорами, на користь Банку з урахуванням сплати всіх передбачених кредитним договором процентів, винагород та інших виплат, які встановлювались умовами Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010 та Кредитного договору №4Н12378Д від 10.12.2012.

При цьому, як на стадії підготовчого, так і судового засідання, з метою встановлення об`єктивної істини у справі, суд з`ясовував у представника відповідача обставини щодо виконання позивачем всіх зобов`язань за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, зокрема, наявності/відсутності заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентах та інших винагород, виплат Банку.

Втім, представник відповідача вказав, що встановлення таких обставин не входить до предмету доказування у даній справі.

У свою чергу, судом було роз`ясненої представнику відповідача, що встановлення саме цих обставин входять до предмету доказування у даній справі.

Однак, представник відповідача відповіді на поставлені судом питання не надав.

Крім того, відповідних доказів щодо наявності/відсутності заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентах та інших винагород, виплат банку, відповідачем суду також надано не було.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тотожні за змістом положення містяться і у Господарському кодексі України. Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1-2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 203 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Відтак, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується погашення позивачем заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентах та інших винагород та виплат банку, які проводилися АТ «Нікопольський завод феросплавів» за рахунок коштів, отриманих АТ «Нікопольський завод феросплавів» від господарської діяльності та не за рахунок інших кредитних коштів, які отримувалися АТ «Нікопольський завод феросплавів» за іншими кредитними договорами, при тому, зважаючи на відсутність будь-яких доказів, що вказували на протилежне, то за таких підстав суд дійшов висновку, що зобов`язання позивача за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 є виконаними.

Втім, як встановлено судом, відповідачем було подано позовну заяву до Суду Штату Делавер (THE DELAWARE COURT OF CHANCERY) (далі - «позов, поданий до Суду Штату Делавер», «позов Банку», «Первинний позов»), а 21.07.2020 банком було доповнено вказаний Позов до Суду Штату Делавер новими фактичними обставинами (далі - «Доповнення», «Доповнення до Первинного позову»).

Підставами для звернення банку до Суду Штату Делавер стало, зокрема, те, що судова справа виникла (case arises out) з нібито серії грубих (нахабних) шахрайських схем (series оf brazen fraudulent schemes), які начебто були організовані українськими олігархами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх агентами у Сполучених Штатах Америки та закордоном для придбання активів у Сполучених Штатах Америки, вартість яких складає сотні мільйонів доларів США, через відмивання та незаконне присвоєння коштів, які видавалися Банком як корпоративні позики (to acquire hundreds of millions of dollars-worth of U.S. assets through the laundering and misappropriation of corporate loan proceeds issued by PrivatBank).

Так, у позові, поданому Банком 21.05.2019 до Суду Штату Делавер, зазначено, зокрема, таке:

- «Ця справа відкрита на підставі серії нахабних шахрайських схем, організованих українськими олігархами і відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (разом - «Кінцеві бенефіціарні власники або «КБВ») і їх агентами в США і за кордоном, з метою придбання американських активів на сотні мільйонів доларів шляхом відмивання і незаконного привласнення коштів корпоративних кредитів, виданих ПриватБанком («схеми Optima»). Як повідомлялося ще 7 квітня 2019 року, ФБР розслідує справу відповідача ОСОБА_1 про фінансові злочини, в тому числі про відмивання грошей в США.» (пункт 1 позову Банка);

- « 28.08.2013 українська компанія ВАТ «НЗФ» залучила в цілому 15 млн дол. США виручки від двох кредитів Приватбанку Україна. ВАТ «НЗФ» мав використовувати кредитні надходження для «фінансування поточної господарської діяльності підприємства». Однак, кредитні кошти на ці цілі не використовувалася» (п. 113 позову Банка);

- «швидше за все виручені кошти були відмиті в трьох угодах, що задіяли рахунки з відмивання грошей компаній відповідача Боголюбова Chemstar Products і відповідача Коломойського Divot Enterprises, Kadis Holding, Pavanti Enterprises. На підставі отриманої інформації, яка представляється вірно, КБВ і їх співвласники використовували компанію Pavanti Enterprises для незаконного привласнення і переказу щонайменше 2,4 млн дол. США з цих кредитних надходжень на американський банківський рахунок Optima Ventures для ремонту готелю Westin Cleveland» (п. 114 позову Банка).

У другому зміненому позові, поданому Банком до Суду Штату Делавер, вказано, зокрема, таке:

- « 13.12.2010 на рахунок Приватбанку Кіпр компанії відповідача Боголюбова Chemstar Products (компанія-спільник у схемах Optima, зареєстрована у штаті Делавер) надійшло загалом 57 млн дол. США кредитних коштів від 5-ти позик Приватбанку Україна, виданих ВАТ «НЗФ», компанії КБВ. Заявленою метою кожної позики було «фінансування поточної діяльності» ВАТ «НЗФ». Кошти не були використані для заявлених цілей» (п. 166 другого зміненого позову Банка);

- «навпаки, кредитні кошти були відмиті в ході 28-ми транзакцій через 12 рахунків з відмивання грошей, включаючи компанії відповідача Коломойського Divot Enterprises, Ralkon Commercial Logarinvest, компанію КБВ Arran Continental, ЗАО «Укртранзитсервіс» та Transit. Через 10 хвилин після отримання коштів компанією Ralkon Commercial КБВ та їх спільники неправомірно привласнили щонайменше 12,1 млн дол. США кредитних коштів шляхом їх переказу з Ralkon Commercial на американський інвестиційний рахунок Renaissance Advisory на користь КБВ» (п. 167 зміненого позову Банка).

Тобто, по суті, у п.п. 113.,114 позову Банку йдеться мова про кредит, отриманий позивачем за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, так як 28.08.2013 позивач отримав кредит від банку на умовах вказаного договору у сумі 9016928,68 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту 220813N, отримувач - Chemstar Products LLC, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких наявні в матеріалах справи).

Так само, у п.п. 166, 167 зміненого позову банку по суті мова йде про кредит, отриманий позивачем від банку на умовах Кредитного договору №4Н10257Д від 01.10.2010, так як 13.12.2010 позивач отримав кредит на умовах вказаного договору у сумі 13800000,00 дол США (напрямки використання кредиту - плата відповідно до Контракту №251110N, отримувач - Chemstar Products LLC).

Відтак, АТ КБ «Приватбанк» у поданому до Суду Штату Делавер позові вказує на те, що позивач використовував кредитні кошти на цілі, що суперечили умовам кредитних договорів, та не використовував їх для фінансування поточної діяльності підприємства.

Як було зазначено у позовній заяві Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів», використання отриманих ним кредитних коштів здійснювалось у відповідності до мети та цілей діяльності, положень установчих документів та рішень органів управління юридичної особи. На підтвердження належного виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 та для підтвердження відсутності у відповідача підстав не визнавати право на припинення зобов`язань за вказаними кредитними договором позивачем було подано до суду детальну первинну документацію щодо того, на які саме цілі здійснювалось використання отриманих кредитних коштів.

Оцінивши всі докази, надані сторонами у даній справі, суд дійшов висновку, що кредитні кошти, які отримувались позивачем за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 та за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010, використовувалися АТ «Нікопольський завод феросплавів» в порядку та умовах, передбаченими кредитними договорами, і на ціль, передбачену умовами кредитних договорів, якою є фінансування поточної діяльності АТ «Нікопольський завод феросплавів», а також АТ «Нікопольський завод феросплавів» повернуто на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти та сплачено на користь АТ КБ «Приватбанк» усі проценти, винагороди та інші виплати, які встановлювались умовами кредитних договорів, у строки та в порядку, передбачені кредитними договорами, та за рахунок коштів, отриманих АТ «Нікопольський завод феросплавів» від господарської діяльності, не за рахунок інших кредитних коштів, які отримувалися АТ «Нікопольський завод феросплавів» за іншими кредитними договорами.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, вказував на те, що у позивача відсутнє невизнане право, що підлягало б захисту у судовому порядку.

Також, відповідач вказував на те, що звернення АТ КБ «Приватбанк» до Суду Штату Делавер (США) із Американським позовом не призвело до невизнання (а тим більше до порушення або оспорювання) жодних прав позивача і, відповідно, в останнього відсутні будь-які передумови та підстави звертатись із позовною заявою до банку про визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами.

Зокрема, відповідач стверджує про те, що АТ «Нікопольський завод феросплавів» помилково вважає, що на підставі ст. 599 Цивільного кодексу України у нього наявне суб`єктивне право на припинення зобов`язань, які виникли з кредитних договорів, та стверджує про помилковість тверджень позивача про те, що таке його право не визнається/заперечується АТ КБ «Приватбанк» шляхом звернення з Американським позовом до Суду Штату Делавер. Зазначає про те, що ані кредитними договорами, ані законами України не встановлюється окреме/самостійне право на припинення зобов`язань, які виникають з кредитного договору.

Відповідач вказує на те, що ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України передбачають, що припинення виконаного зобов`язання відбувається автоматично в силу закону України і для того, щоб виконане зобов`язання припинилось, не потребується жодної вольової дії з боку зобов`язаної сторони.

Також відповідач відзначає, що АТ «Нікопольський завод феросплавів» не є відповідачем у Американському позові і АТ КБ «Приватбанк» не заявив до нього жодних позовних вимог будь-якого характеру.

Відповідач вказує на те, що внаслідок подання ним Американського позову права Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» не зазнають будь-якого негативного впливу і просить відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів».

Суд зазначає, що з поданої позивачем позовної заяви та наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що підставою для звернення до суду став не сам по собі факт виконання АТ «Нікопольський завод феросплавів» своїх зобов`язань за кредитними договорами шляхом повного погашення кредитів та сплати всіх передбачених кредитним договором процентів, винагород та інших платежів, а факт невизнання АТ КБ «Приватбанк» належного припинення таких зобов`язань.

Тобто, виникнення свого права на припинення зобов`язань за кредитними договорами позивач обґрунтовує не самим фактом укладення таких кредитних договорів чи фактом належного виконання своїх обов`язків за такими кредитними договорами, а саме фактом невизнання припинення таких договірних зобов`язань зі сторони відповідача, який мав місце при зверненні останнім з позовом до Суду Штату Делавер.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У ст. 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов`язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги (відповідно до листа Верховного Суду України від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України»).

Відтак, суд погоджується з викладеними у позовній заяві обґрунтуваннями та доводами позивача щодо того, що Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» при обґрунтуванні фактичних обставин поданого до Суду Штату Делавер позову фактично не визнає факту припинення зобов`язань (у зв`язку з їх виконанням позивачем, проведеним належним чином), які існували між Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що законодавство України не передбачає існування права на припинення зобов`язання. До прав, які підлягають судовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. Загальні засади цивільного законодавства і засади здійснення судочинства закріплюють право особи на захист у суді будь-яких порушених або невизнаних прав.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що у разі невизнання кредитором права боржника, передбаченого статтею 599 Цивільного кодексу України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Припинення договірного зобов`язання шляхом його виконання, проведеного належним чином, є юридичним фактом, наслідком якого є втрата сторонами такого зобов`язання статусу кредитора і боржника у зобов`язанні і, відповідно, права будь-яких взаємних вимог один щодо одного.

Позивачем доведено суду належними та допустимими доказами наявність обставин та ознак того, що Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не визнається право Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на припинення зобов`язань за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, що свідчать про обґрунтованість та правомірність заявленої позивачем позовної вимоги.

Щодо питання про предмет доказування у даній справі в ракурсі цільового використання отриманих кредитних коштів.

Згідно п. 2.3.2 кредитних договорів при настанні будь-якої із наступних подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами даного договору, в тому числі при порушенні цільового використання кредиту, банк на свій розсуд має право: а) змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. При цьому згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, за зобов`язаннями строк виконання яких не настав, строки вважаються такими, що настали з дати, вказаної у повідомленні. В цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його використання, повністю виконати інші зобов`язання за договором; або в) згідно ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України в односторонньому порядку розірвати договір направивши позичальнику повідомлення. У вказану у повідомленні дату договір вважається розірваним . При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний строк використання, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Банк має право достроково стягнути кредит, відсотки і винагороду в порядку, передбаченому п. 2.2.6, 2.3.5, а також шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.2. Відмовитись від надання кредиту повністю чи частково при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених даним договором, з направленням позичальнику повідомлення про це (п. 2.3.8, 2.3.10 кредитних договорів).

Також розділом 5 кредитних договорів передбачено відповідальність позичальника у вигляді пені за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення, а п. 5.3 договорів передбачає, що позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 % від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням.

Отже, кредитними договорами передбачено, що банк зобов`язаний контролювати цільове використання кредитних коштів, крім того, за порушення вимог договорів щодо цільового використання кредитних коштів може бути стягнуто штраф; розірвано чи змінено договір. Отже обставини щодо цільового використання кредитних коштів входять до предмету доказування у даній справі, оскільки, прямо впливають на обсяг зобов`язань позичальника і можуть мати для нього негативні наслідки.

Суд зазначає, що належним виконанням зобов`язань за кредитними договорами є в тому числі повернення коштів за відсутності порушення чинного законодавства України, тобто законність господарської операції тощо, в протилежному випадку кредитор може не визнати відповідне зобов`язання виконаним і як наслідок припиненим. Припиненим є зобов`язання, виконання якого здійснено без порушень Законів України. Отже цільове використання коштів, яке в тому числі передбачає з`ясування обставин щодо використання коштів та джерел погашення кредитних зобов`язань і відповідно підлягає фінансовому моніторингу на предмет легалізації коштів отриманих злочинним шляхом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) 4) фінансова операція - будь-які дії щодо активів, здійснені за допомогою суб`єкта первинного фінансового моніторингу; 5) фінансовий моніторинг - сукупність заходів, які здійснюються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу; 6) об`єкт фінансового моніторингу - дії з активами, пов`язані з відповідними учасниками фінансових операцій, які їх проводять, за умови наявності ризиків використання цих активів з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, а також будь-яка інформація про такі дії чи події, активи та їх учасників; 9) обов`язковий фінансовий моніторинг - сукупність заходів, які здійснюються суб`єктами первинного фінансового моніторингу, з виявлення фінансових операцій, що підлягають обов`язковому фінансовому моніторингу відповідно до статті 15 цього Закону, ідентифікації учасників таких операцій та вивчення їх діяльності, ведення обліку цих операцій та відомостей про їх учасників, обов`язкового звітування про них Спеціально уповноваженому органу, а також подання додаткової інформації про фінансові операції та їх учасників, що стали об`єктом фінансового моніторингу з боку Спеціально уповноваженого органу; 10) внутрішній фінансовий моніторинг - сукупність заходів, які здійснюються суб`єктами первинного фінансового моніторингу, з виявлення фінансових операцій, що підлягають внутрішньому фінансовому моніторингу відповідно до статті 16 цього Закону, із застосуванням підходу, що ґрунтується на проведенні оцінки ризиків легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму; ведення обліку таких операцій та відомостей про їх учасників; подання інформації Спеціально уповноваженому органу про операції, що мають високий ступінь ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, а також додаткової інформації про фінансові операції та їх учасників, що стали об`єктом фінансового моніторингу з боку Спеціально уповноваженого органу; 13) умисне подання суб`єктом первинного фінансового моніторингу завідомо недостовірної інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, Спеціально уповноваженому органу - умисне подання завідомо недостовірної інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, яка не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також на юридичних осіб, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, що забезпечують проведення фінансових операцій на території України та за її межами відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані з коштами (власністю), одержаними (здобутими) внаслідок вчинення злочину, спрямовані на приховування джерел походження зазначених коштів (власності) чи сприяння особі, яка є співучасником у вчиненні злочину, що є джерелом походження зазначених коштів (власності).

Відповідно до ч.1, п.1) ч. 2, ч.3 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) система фінансового моніторингу складається з двох рівнів - первинного та державного. Суб`єктами первинного фінансового моніторингу є: 1) банки, страховики (перестраховики), кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи. Суб`єктами державного фінансового моніторингу є: Національний банк України, Міністерство фінансів України, Міністерство юстиції, України, Міністерство транспорту та зв`язку України, Міністерство економіки України, Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку, Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України; Спеціально уповноважений орган.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: 9) надавати на запит Спеціально уповноваженого органу додаткову інформацію з приводу фінансових операцій, які стали об`єктом фінансового моніторингу, копії первинних документів, на підставі яких були проведені такі операції та пов`язані з ними фінансові операції, відомості про їх учасників, а також іншу інформацію, зокрема ту, що становить банківську або комерційну таємницю, таємницю страхування, копії документів, необхідні для виконання покладених на Спеціально уповноважений орган завдань, протягом п`яти робочих днів з дати надходження запиту.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення ділових відносин або проведення фінансової операції у разі, якщо здійснення ідентифікації клієнта відповідно до вимог законодавства є неможливим, за винятком операцій щодо зарахування коштів, які надходять на рахунок такого клієнта. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови повідомити Спеціально уповноважений орган про проведення таких операцій та осіб, які мають або мали намір їх провести. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу, та повідомити про це Спеціально уповноважений орган протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови.

Згідно ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати управління ризиками легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму з урахуванням результатів ідентифікації та вивчення фінансової діяльності клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта. Оцінювання ризиків суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням країни реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів та послуг. Для зменшення виявлених ризиків суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен вживати заходів, що зокрема включають: здійснення поглибленої ідентифікації клієнта та перевірку особи клієнта протягом певного періоду, включаючи його власників; додаткові вимоги до клієнта при відкритті рахунка чи встановленні відносин з ним; збільшення частоти проведення перевірок особи клієнта, включаючи його власників; збір інформації з метою формування уявлення про діяльність клієнта, природу та рівень операцій, що проводяться ним; посилений моніторинг операцій, що проводяться клієнтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) державне регулювання і нагляд у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму здійснюються щодо: 1) банків, платіжних організацій та членів платіжних систем, що є банківськими установами, - Національним банком України.

Згідно ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо вона має одну або більше ознак, визначених цією статтею, або містить інші ризики: 1) заплутаний або незвичний характер фінансової операції чи сукупності пов`язаних між собою фінансових операцій, що не мають очевидного економічного сенсу або очевидної законної мети; 2) невідповідність фінансової операції характеру та змісту діяльності клієнта; 3) виявлення фактів неодноразового проведення фінансових операцій, характер яких дає підстави вважати, що метою їх здійснення є уникнення процедур обов`язкового фінансового моніторингу або ідентифікації, передбачених цим Законом (зокрема дві чи більше фінансові операції, що проводяться клієнтом протягом одного робочого дня з однією особою та можуть бути пов`язані між собою, за умови, що їх загальна сума дорівнює чи перевищує суму, визначену частиною першою статті 15 цього Закону). У разі якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникають підстави вважати, що фінансова операція пов`язана з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, внутрішній фінансовий моніторинг проводиться також щодо інших фінансових операцій, в уточненні яких виникла необхідність. Внутрішньому фінансовому моніторингу підлягають операції відповідно до типологій міжнародних організацій, що здійснюють діяльність у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 і 16 цього Закону, та зобов`язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів. Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення такої фінансової операції відповідно до частини першої цієї статті на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний невідкладно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства. У разі неприйняття Спеціально уповноваженим органом відповідного рішення протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, суб`єкт первинного фінансового моніторингу поновлює проведення фінансової операції. Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про зупинення видаткових операцій за рахунками клієнтів (осіб) у разі, якщо такі операції містять ознаки, передбачені статтями 15, 16 цього Закону на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний невідкладно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства. У разі такого зупинення видаткових фінансових операцій прибуткові фінансові операції не зупиняються. При цьому суб`єкт первинного фінансового моніторингу в той самий день зобов`язаний повідомити про проведення таких операцій Спеціально уповноважений орган. У разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті Спеціально уповноважений орган проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє та аналізує її. У разі підтвердження мотивованої підозри Спеціально уповноважений орган готує і подає відповідні узагальнені матеріали протягом строку зупинення такої операції до правоохоронних органів, уповноважених приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства. У такому разі строк зупинення фінансової операції продовжується на сім робочих днів з дня подання відповідних узагальнених матеріалів, за умови що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 14 робочих днів. Спеціально уповноважений орган інформує в день подання узагальнених матеріалів відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про день закінчення строку зупинення фінансової операції. У разі якщо за результатами перевірки ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму не підтверджуються, Спеціально уповноважений орган зобов`язаний невідкладно скасувати своє рішення про зупинення видаткових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Порядок зупинення та поновлення проведення фінансових операцій визначається суб`єктами державного фінансового моніторингу, які здійснюють регулювання і нагляд за діяльністю суб`єктів первинного фінансового моніторингу в межах їх повноважень. Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та Спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - четвертій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Порядок формування переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, визначається Кабінетом Міністрів України. Підставою для внесення юридичної чи фізичної особи до зазначеного переліку є: 1) вирок суду, що набрав законної сили, про визнання фізичної особи винною у вчиненні злочинів, передбачених статтями 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4 та 258-5 Кримінального кодексу України; 2) відомості, що формуються міжнародними організаціями або уповноваженими ними органами про організації, юридичних та фізичних осіб, які пов`язані з терористичними організаціями або терористами, а також про осіб, стосовно яких застосовано міжнародні санкції; 3) вироки (рішення) судів, рішення інших компетентних органів іноземних держав стосовно організацій, юридичних або фізичних осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності, які визнаються Україною відповідно до міжнародних договорів України. Перелік осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, доводиться до відома суб`єктів первинного фінансового моніторингу Спеціально уповноваженим органом у порядку, погодженому з іншими суб`єктами державного фінансового моніторингу. Порядок доступу до активів, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради безпеки ООН, встановлюється законом. Такий доступ здійснюється для покриття основних або надзвичайних витрат. Зупинення фінансових операцій відповідно до частини першої цієї статті та частини п`ятої статті 22 цього Закону не є підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності суб`єкта первинного фінансового моніторингу та його посадових осіб за порушення умов відповідних правочинів. Порядок виключення з переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» (в редакції чинній на момент виконання кредитних договорів) особи, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть кримінальну, адміністративну та цивільно-правову відповідальність згідно із законом. Такі особи також можуть бути позбавлені права провадити певні види діяльності згідно із законом. Юридичні особи, які здійснювали фінансові операції з легалізації (відмивання) доходів або фінансували тероризм, можуть бути ліквідовані за рішенням суду.

З вищезазначених норм вбачається, що саме на банк, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу та НБУ як суб`єкта державного моніторингу покладається обов`язок здійснювати моніторинг сумнівних операцій, які мають ознаки таких, що мають на меті «відмивання коштів» отриманих злочинним шляхом.

Проте, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що по операціях, вчинених з використанням та поверненням коштів за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 відповідачем були виявлені та зупинені операції, що підлягають фінансовому моніторингу. Не надано також доказів того, що будь-які особи, які зобов`язані були здійснювати фінансовий моніторинг операцій у АТ «ПриватБанк» були притягнуті до відповідальності за порушення законодавства про протидію та запобіганню легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом.

Крім того, для суб`єктів, які здійснюють операції по легалізації коштів, передбачено відповідальність, а тому зазначення у американському позові про відповідні дії АТ «Нікопольський завод феросплавів» по відмиванню коштів порушують права даної особи, оскільки, можуть мати наслідком притягнення позивача у даній справі до відповідальності.

Таким чином, як уже зазначалось вище, в разі визнання операцій з використання кредитних коштів та по поверненню кредитних коштів такими, що легалізують кошти, отримані злочинним шляхом, тобто є незаконними, відповідач по даному позову фактично не визнає зобов`язання за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 виконаними належним чином і відповідно такими, що припинились, оскільки, належне виконання передбачає законність джерел надходження коштів.

Все зазначене вище спростовує доводи відповідача про надуманість та безпідставність позовних вимог та їх необгрунтованість.

Щодо посилання відповідача на висновки, викладені в пунктах 32,41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17 та в пункті 62 постанови від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц, як на такі, що зроблені в подібних правовідносинах за кредитними та позиковими зобов`язаннями та які повинні бути враховані при розгляді даної справи, суд зазначає наступне.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/14144/17 зроблено висновки, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

Отже, вимоги позивача та обраний спосіб захисту по даній справі не є тотожнім до вимог та способу у справі №910/14144/17.

Також, в пунктах 61-63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц встановлено:

« 61. Як зазначено вище, у цій справі позивач вважає порушеним своє право власності на частку у статутному капіталі, якою, на його думку, відповідач заволодів на забезпечення вимог за договором позики і яку має повернути у зв`язку з виконанням зобов`язання за цим договором. Тому належним способом захисту позивача є позов про повернення з володіння відповідача частки у статутному капіталі товариства (підпункт «е» пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»). Таким чином, питання існування основного зобов`язання, за яким, за твердженням позивача, було передбачене забезпечувальне зобов`язання, може бути вирішене з використанням належних засобів доказування у межах відповідного спору за правилами господарського судочинства.

62. Тому позов у частині вимоги про визнання припиненим договору позики у зв`язку з виконанням зобов`язань за цим договором у повному обсязі не підлягає задоволенню, оскільки позовна вимога не відповідає належному способу захисту прав позивача.

63. Задоволення такої вимоги, з одного боку, саме по собі не призведе до захисту прав позивача, оскільки не вирішить питання про повернення частки у статутному капіталі позивачу, а з іншого боку - спричинить штучне передрішення спору про застосування належного способу захисту, який має розглядатися за правилами іншого судочинства. Отже, у позові в цій частині слід відмовити.»

Суд зазначає, що правовідносини та обставини даної справи та справи №522/14890/16-ц не є подібними, оскільки, у справі № 522/14890/16-ц позивач вважав порушеним своє право власності на частку у статутному капіталі, якою, на його думку, відповідач заволодів на забезпечення вимог за договором позики і яку має повернути у зв`язку з виконанням зобов`язання за цим договором шляхом визнання припиненим договору позики.

А в даному випадку, АТ «Нікопольський завод Феросплавів» посилається на невизнання АТ КБ «Приватбанк» виконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, та просить визнати такі зобов`язання припиненими виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов`язків сторін, слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права боржника, передбаченого статтею 599 Цивільного кодексу України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника на підставі пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

Висновок суду про можливість захисту прав особи у такий спосіб як визнання права боржника на припинення зобов`язання за договором підтверджується висновками суду, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №911/169/16, від 19.06.2018 у справі №916/993/17, від 03.04.2019 у справі №913/317/18.

Отже, оцінивши усі докази, надані сторонами у даній справі, суд дійшов висновку, що кредитні кошти, які отримувались позивачем в рамках вказаних кредитних договорів, використовувалися АТ «Нікопольський завод феросплавів» в порядку та умовах, передбаченими кредитними договорами, і на цілі, передбаченими умовами кредитних договорів, якою є фінансування поточної діяльності АТ «Нікопольський завод феросплавів», а також АТ «Нікопольський завод феросплавів» повернуто на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитні кошти та сплачено на користь АТ КБ «Приватбанк» усі проценти, винагороди та інші виплати, які встановлювались умовами кредитних договорів, у строки та в порядку, передбачені кредитними договорами, та за рахунок коштів, отриманих АТ «Нікопольський завод феросплавів» від господарської діяльності.

За таких обставин, враховуючи, що зобов`язання позивача за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012, які були передбачені, обумовлені та пов`язані з кредитними договорами, припинились виконанням, проведеним належним чином, яке було прийняте АТ КБ «Приватбанк» як управненою стороною таких зобов`язань, суд дійшов висновку, що в АТ КБ «Приватбанк» відсутні правові підстави стверджувати про наявність зобов`язань АТ «Нікопольський завод феросплавів» перед Банком за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 або про їх неналежне виконання зі сторони АТ «Нікопольський завод феросплавів», а права АТ «Нікопольський завод феросплавів» підлягають захисту шляхом визнання припиненими усіх зобов`язань позивача перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитними договорами виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати припиненими усі зобов`язання Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» (53200, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310; ідентифікаційний код: 00186520) перед Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код: 14360570) за Кредитним договором №4Н10257Д від 01.10.2010 та за Кредитним договором №4Н12378Д від 10.12.2012 у зв`язку з їх повним виконанням, проведеним належним чином.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код: 14360570) на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» (53200, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310; ідентифікаційний код: 00186520) судовий збір у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 23.02.2021р.

Суддя О.М. Спичак