ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/3150/20

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради

про стягнення заборгованості в сумі 1 787 261,05 грн.,

за участю представника:

позивача: Верхацького І.В. (довіреність №14-335 від 22.12.2020 року);

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач) до комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 1 787 261,05 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №2363/1718-ТЕ-17 від 24.10.2017 року, згідно з якими позивач зобов`язувався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

Відповідач наданий позивачем газ за період з жовтня 2017 року до березня 2018 року, оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 1 435 903,96 грн. основного боргу, 111 104,57 грн. пені, 67 744,26 грн. трьох процентів річних та 172 508,26 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Ухвалою суду від 06.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.11.2020 року.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року підготовче засідання відкладено на 11 грудня 2020 року.

11 грудня 2020 року представник позивача в засіданні позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 20 січня 2021 року.

20 січня 2021 року представник позивача в засіданні позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 17 лютого 2021 року.

17 лютого 2021 року в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області суду від 06.11.2020 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, та попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

24 жовтня 2017 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) та комунальним підприємством Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради (далі відповідач) був укладений договір постачання природного газу №2363/1718-ТЕ-17 (далі-договір), згідно з умовами якого позивач зобов`язувався поставити у власність відповідача природний газ, а відповідач зобов`язувався його прийняти та оплатити.

Згідно з п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 2.1. договору, позивач передає відповідачу з 01 жовтня 2017 р. по 31 березня 2018 р. (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 603.0 тис. куб. метрів (шістсот три тисячі куб. метрів) у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень 58.0 тис. куб.м., листопад 118.0 тис. куб.м., грудень 120.0 тис. куб.м., січень 120.0 тис. куб.м., лютий 117.0 тис. куб.м., березень 70.0 тис. куб.м.

Пунктом 3.7. договору встановлено, що приймання передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 3.8 договору, відповідач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, відповідачу, зокрема, підписані відповідачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п. 5.2. договору, ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 40 коп.).

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

11 січня 2018 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 24 жовтня 2017 р. №2363/1718-ТЕ-17 (далі додаткова угода №1), згідно з якою п. 8.2 договору викладено у наступній редакції: "8.2. У разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256".

05 квітня 2018 року сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору постачання природного газу від 24 жовтня 2017 р. №2363/1718-ТЕ-17 (далі додаткова угода №2), згідно з якою п. 2.1 договору доповнено абзацом у наступній редакції: "2.1. Позивач передає відповідачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 120,0 тис. куб. метрів (сто двадцять тисяч куб. метрів): квітень 70.0 тис. куб.м., травень 50.0 тис. куб.м.".

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 3.1. договору, зокрема, право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. 3.8 договору, відповідач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, відповідачу, зокрема, підписані відповідачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ за період з жовтня 2017 року до березня 2018 року, на загальну суму 2 362 054,60 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31 жовтня 2017 року на суму 79 455,50 грн., від 30 листопада 2017 року на суму 385 185,41 грн., від 31 грудня 2017 року на суму 419 154,74 грн., від 31 січня 2018 року на суму 501 326,36 грн., від 28 лютого 2018 року на суму 478 168,15 грн., від 31 березня 2018 року на суму 498 764,44 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Судом встановлено, що відповідач послуги, надані позивачем у період з жовтня 2017 року до березня 2018 року, оплатив частково, що підтверджується копіями банківських виписок, долученими до матеріалів справи.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 1 435 9036,96 грн. основного боргу.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач документів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б оплату позивачу грошових коштів у сумі 1 435 903,96 грн., суду не надав.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 1 435 903,96 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 111 104,57 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Згідно з п. 8.2. договору, у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди №1, у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, розмір пені не може перевищувати встановлений законом розмір, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Умовами договору постачання природного газу №2363/1718-ТЕ-17 від 24.10.2017 року та додатковою угодою №1 від 11.01.2018 року передбачено інший розмір пені за порушення грошового зобов`язання, а саме 16,4 % та 15,3 % річних, що не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у відповідний період.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України Про перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій №20 від 11.01.2005 року, усі учасники розрахунків, що проводяться згідно з цим Порядком, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають: "Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20".

Згідно з абз. 25 п. 8-1 Постанови Кабінету Міністрів України "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" №256 від 04.03.2002 року, усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок".

Судом встановлено, що за період з 26.12.2017 року до 25.10.2018 року відповідач не здійснював розрахунків відповідно до вищевказаних постанов.

Так, розмір пені, враховуючи період заборгованості:

за листопад 2017 року з:

26.12.2017 року до 31.12.2017 року, суму боргу в розмірі 55 185,41 грн., за ставкою, що становила 16,4%, складає 148,77 грн.;

01.01.2018 року до 22.01.2018 року, суму боргу в розмірі 55 185,41 грн., за ставкою, що становила 15,3%, складає 508,92 грн.;

за грудень 2017 року з:

26.01.2018 року до 31.01.2018 року, суму боргу в розмірі 136 695,14 грн., за ставкою, що становила 15,3%, складає 343,80 грн.;

01.02.2018 року до 08.02.2018 року, суму боргу в розмірі 41 695,14 грн., за ставкою, що становила 15,3%, складає 139,82 грн.;

за січень 2018 року з:

27.02.2018 року до 26.08.2018 року, суму боргу в розмірі 458 971,37 грн., за ставкою, що становила 15,3%, складає 34 822,72 грн.;

за лютий 2018 року з:

27.03.2018 року до 26.09.2018 року, суму боргу в розмірі 478 168,15 грн., за ставкою, що становила 15,3%, складає 36 880,52 грн.;

за березень 2018 року з:

26.04.2018 року до 25.10.2018 року, суму боргу в розмірі 498 764,44 грн., за ставкою, що становила 15,3%, складає 38 260,02 грн.,

а разом 111 104,57 грн., які підлягають стягненню.

Крім стягнення пені, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 67 744,26 грн. та суму, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 172 508,26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Три проценти річних за листопад 2017 року, враховуючи період заборгованості з 26.12.2017 року до 22.01.2018 року (28 днів), від суми 55 185,41 грн. становлять 127,00 грн.;

за грудень 2017 року, враховуючи період заборгованості з 26.01.2018 року до 31.01.2018 року (6 днів), від суми 294 340,15 грн. становлять 145,15 грн.;

з 01.02.2018 року до 08.02.2018 року (8 днів), від суми 199 340,15 грн. становлять 131,07 грн.;

з 09.02.2018 року до 05.03.2018 року (25 днів), від суми 157 645,01 грн. становлять 323,93 грн.;

з 06.03.2018 року до 09.04.2018 року (35 днів), від суми 127 645,01 грн. становлять 367,20 грн.;

з 10.04.2018 року до 15.05.2018 року (36 днів), від суми 7 645,01 грн. становлять 22,62 грн.;

за січень 2018 року, враховуючи період заборгованості з 27.02.2018 року до 15.05.2018 року (78 днів), від суми 501 326,36 грн. становлять 3 213,98 грн.;

з 16.05.2018 року до 31.07.2020 року (808 дні), від суми 458 971,37 грн. становлять 30 458,78 грн.;

за лютий 2018 року, враховуючи період заборгованості з 27.03.2018 року до 31.07.2020 року (858 дні), від суми 478 168,15 грн. становлять 33 697,81 грн.;

за березень 2018 року, враховуючи період заборгованості з 26.04.2018 року до 31.07.2020 року (828 дні), від суми 498 764,44 грн. становлять 33 919,45 грн.,

а разом 102 406,99 грн. (за розрахунком суду).

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки позивачем три проценти річних визначені в розмірі 67 744,26 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Сума, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції:

за січень 2018 року:

в період з 27.02.2018 року до 30.04.2018 року: у березні 2018 року 101,1% (УК №70 від 12.04.2018 року); квітні 100,8% (УК №89 від 12.05.2018 року), від суми 501 326,36 грн., складає 9 569,32 грн.;

в період з 01.05.2018 року до 31.07.2020 року: у травні 2018 року 100,0% (УК №109 від 12.06.2018 року); червні 100,0% (УК №129 від 13.07.2018 року); липні 99,3% (УК №150 від 11.08.2018 року), серпні 100,0% (УК №170 від 12.09.2018 року); вересні 101,9% (УК №191 від 11.10.2018 року); жовтні 101,7% (УК №213 від 13.11.2018 року); листопаді 101,4% (УК №235 від 12.12.2018 року); грудні 100,8% (УК №6 від 11.01.2019 року); у січні 2019 року 101,0% (УК №28 від 12.02.2019 року); лютому 100,5% (УК №49 від 12.03.2019 року); березні 100,9% (УК №70 від 11.04.2019 року); квітні 101,0% (УК №87 від 11.05.2019 року); травні 100,7% (УК №109 від 12.06.2019 року); червні 99,5% (УК №131 від 12.07.2019 року); липні 99,4% (УК №153 від 13.08.2019 року); серпні 99,7% (УК №173 від 11.09.2019 року); вересні 100,7% (УК 195 від 11.10.2019 року); жовтні 100,7% (УК №216 від 12.11.2019 року); листопаді 100,1% (УК №238 від 11.12.2019 року); грудні 99,8% (УК №5 від 11.01.2020 року); у січні 2020 року 100,2% (УК №27 від 12.02.2020 року), лютому 99,7% (УК №47 від 12.03.2020 року); березні 100,8% (УК №70 від 11.04.2020 року); квітні 100,8% (УК №88 від 13.05.2020 року); травні 100,3% (УК №109 от 11.06.2020 року); червні 100,2% (УК №134 від 16.07.2020 року); липні 99,4% (УК №154 від 12.08.2020 року), від суми 458 971,37 грн., складає 50 388,92 грн.;

за лютий 2018 року:

в період з 27.03.2018 року до 31.07.2020 року: у квітні 100,8% (УК №89 від 12.05.2018 року); травні 2018 року 100,0% (УК №109 від 12.06.2018 року); червні 100,0% (УК №129 від 13.07.2018 року); липні 99,3% (УК №150 від 11.08.2018 року), серпні 100,0% (УК №170 від 12.09.2018 року); вересні 101,9% (УК №191 від 11.10.2018 року); жовтні 101,7% (УК №213 від 13.11.2018 року); листопаді 101,4% (УК №235 від 12.12.2018 року); грудні 100,8% (УК №6 від 11.01.2019 року); у січні 2019 року 101,0% (УК №28 від 12.02.2019 року); лютому 100,5% (УК №49 від 12.03.2019 року); березні 100,9% (УК №70 від 11.04.2019 року); квітні 101,0% (УК №87 від 11.05.2019 року); травні 100,7% (УК №109 від 12.06.2019 року); червні 99,5% (УК №131 від 12.07.2019 року); липні 99,4% (УК №153 від 13.08.2019 року); серпні 99,7% (УК №173 від 11.09.2019 року); вересні 100,7% (УК 195 від 11.10.2019 року); жовтні 100,7% (УК №216 від 12.11.2019 року); листопаді 100,1% (УК №238 від 11.12.2019 року); грудні 99,8% (УК №5 від 11.01.2020 року); у січні 2020 року 100,2% (УК №27 від 12.02.2020 року), лютому 99,7% (УК №47 від 12.03.2020 року); березні 100,8% (УК №70 від 11.04.2020 року); квітні 100,8% (УК №88 від 13.05.2020 року); травні 100,3% (УК №109 от 11.06.2020 року); червні 100,2% (УК №134 від 16.07.2020 року); липні 99,4% (УК №154 від 12.08.2020 року), від суми 478 168,15 грн., складає 56 741,78 грн.;

за березень 2018 року:

в період з 26.04.2018 року до 31.07.2020 року: у травні 2018 року 100,0% (УК №109 від 12.06.2018 року); червні 100,0% (УК №129 від 13.07.2018 року); липні 99,3% (УК №150 від 11.08.2018 року), серпні 100,0% (УК №170 від 12.09.2018 року); вересні 101,9% (УК №191 від 11.10.2018 року); жовтні 101,7% (УК №213 від 13.11.2018 року); листопаді 101,4% (УК №235 від 12.12.2018 року); грудні 100,8% (УК №6 від 11.01.2019 року); у січні 2019 року 101,0% (УК №28 від 12.02.2019 року); лютому 100,5% (УК №49 від 12.03.2019 року); березні 100,9% (УК №70 від 11.04.2019 року); квітні 101,0% (УК №87 від 11.05.2019 року); травні 100,7% (УК №109 від 12.06.2019 року); червні 99,5% (УК №131 від 12.07.2019 року); липні 99,4% (УК №153 від 13.08.2019 року); серпні 99,7% (УК №173 від 11.09.2019 року); вересні 100,7% (УК 195 від 11.10.2019 року); жовтні 100,7% (УК №216 від 12.11.2019 року); листопаді 100,1% (УК №238 від 11.12.2019 року); грудні 99,8% (УК №5 від 11.01.2020 року); у січні 2020 року 100,2% (УК №27 від 12.02.2020 року), лютому 99,7% (УК №47 від 12.03.2020 року); березні 100,8% (УК №70 від 11.04.2020 року); квітні 100,8% (УК №88 від 13.05.2020 року); травні 100,3% (УК №109 от 11.06.2020 року); червні 100,2% (УК №134 від 16.07.2020 року); липні 99,4% (УК №154 від 12.08.2020 року), від суми 498 764,44 грн., складає 54 757,66 грн.

а разом 171 457,68 грн. (за розрахунком суду), які підлягають стягненню.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 1, ст. 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ст. 1, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232, ч. 1 ст. 265, ч. ч. 1, 2 ст. 266, ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України, ст. 253, ч. 5 ст. 254, ст. 530, ч. ч. 1, 3 ст. 549, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ч. 2 ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради про стягнення заборгованості в сумі 1 787 261,05 грн.

Стягнути з комунального підприємства Калинівська керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Громадський сервіс Калинівської селищної ради (07443, Київська область, Броварський район, селище міського типу Калинівка, вулиця Чернігівська, будинок 20, ідентифікаційний код 41370404) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 1 145 903,96 грн. (один мільйон сто сорок п`ять тисяч дев`ятсот три грн. 96 коп.) основного боргу; 111 104,57 грн. (сто одинадцять тисяч сто чотири грн. 57 коп.) пені; 67 744,26 грн. (шістдесят сім тисяч сімсот сорок чотири грн. 26 коп.) трьох процентів річних; 171 457,68 грн. (сто сімдесят одну тисячу чотириста п`ятдесят сім грн. 68 коп.) суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 26 793,15 грн. (двадцять шість тисяч сімсот дев`яносто три грн. 15 коп.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 24.02.2021 року.

Суддя С. Грабець