ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 911/388/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представника Головного управління ДПС у Київській області Якимчука О.П.,

ліквідатора боржника арбітражного керуючого Солов`я Ю.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області

від 16.11.2020 (повна ухвала складена 01.12.2020, суддя Янюк О.С.)

у справі № 911/388/20

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Квазар комплекс" (код 30219297)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.11.2020 у справі №911/388/20 залишено без задоволення заяву Головного управління ДПС у Київській області (вх.16319/20 від 04.08.2020) про визнання кредиторських вимог, відхилено грошові вимоги у загальному розмірі 157309,93 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2020, включити кредиторські вимоги у розмірі 157309,93 грн до реєстру вимог кредиторів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час винесення ухвали від 16.11.2020 господарським судом не взято до уваги лист ліквідатора боржника від 02.11.2020, в якому останній визнає вимоги контролюючого органу в повному обсязі та не заперечує стосовно включення останніх до реєстру вимог кредиторів. Окрім того, контролюючий орган зазначає, що суд помилково дійшов висновку щодо підстав для відмови в задоволенні кредиторських вимог щодо податку на додану вартість та податку на прибуток у зв`язку із тим, що кредитор, вимоги може реалізувати своє процесуальне право та заявити їх до боржника у строк, встановлений ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства в межах процедури розпорядження майном боржника, а тому посилання на строки позовної давності, які встановлені Податковим кодексом України, в даному випадку є неправомірними. Щодо кредиторських вимог зі сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ), то контролюючий орган вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відхилення кредиторських вимог з огляду на відсутність доказів про направлення рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ, оскільки нарахування пені, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня фактичної сплати (перерахування) включно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/388/20; розгляд справи призначено на 16.02.2021.

У відповідності до ч. 10 ст. 32 ГПК України та згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 для розгляду справи № 927/706/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Копитової О.С., сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 вирішено здійснювати розгляд справи № 927/706/20 по суті спочатку колегією суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Отрюх Б.В., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021.

В судовому засіданні представник Головного управління ДПС у Київській області просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у визнанні кредиторських вимог контролюючого органу в сумі 2759,41 грн, що складаються зі штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з несплатою ЄСВ.

При цьому, представник Головного управління ДПС у Київській області послався на клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, за яким просить врахувати докази надсилання боржнику рішення контролюючого органу від 30.03.2016 № про застосування штрафних санкцій з ЄСВ.

В обґрунтування заявленого клопотання представник вказав на те, що докази на підтвердження обставин надсилання боржнику рішення про застосування штрафних санкцій з ЄСВ в суді першої інстанції не були витребувані, а заявником не надавались.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника Головного управління ДПС у Київській області та розпорядника майна боржника, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 13.04.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Квазар комплекс", введено процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою Господарського суду Київської області від 20.07.2020 визнано ТОВ "НВП "Квазар комплекс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Солов`я Ю.А.

04.08.2020 до Господарського суду Київської області надійшла заява Головного управління ДПС у Київській області з грошовими вимогами до боржника на суму 157309,93 грн, з яких: по податку на додану вартість у сумі 113030,21 грн (112903,02 - штраф, 127,19 - пеня), по податку на прибуток у сумі 41520,34 грн (штраф); з єдиного соціального внеску у сумі 2759,41 грн (штраф).

Місцевий господарський суд, відмовляючи у визнанні грошових вимог по податку на додану вартість та податку на прибуток, встановив, що штрафні санкції нараховані боржнику на підставі проведеної податковим органом перевірки за актами та виявленими порушеннями податкового законодавства, у зв`язку з чим були прийнятті відповідні податкові повідомлення-рішення від 22.08.2014 та від 29.11.2016, а з заявою до суду податковий орган звернувся лише після спливу визначеного ст.102 ПК України 1095-денного строку, при цьому доказів, які б вказували на адміністративне чи судове оскарження зазначених рішень чи наявність інших підстав визначених у Податковому кодексі України, які б спростовували встановлені судом обставини, учасниками справи під час розгляду даних кредиторських вимог суду надано не було.

Як було зазначено вище, в апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області зазначає, що посилання на строки позовної давності, які встановлені Податковим кодексом України, в даному випадку є неправомірними, оскільки контролюючий орган має право заявити свої грошові вимоги лише у строк встановлений ст. 45 КУзПБ та після відкриття у справі про банкрутство.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги як такі, що суперечать нормам чинного законодавства та зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 45 КУзПБ встановлено, що для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Суд зазначає, що під час розгляду кредиторських вимог, слід з`ясувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам, поданим кредитором на підтвердження його грошових вимог до боржника, перевірити дійсність заявлених вимог та з огляду на встановлене дійти вмотивованого висновку про наявність чи відсутність підстав для їх визнання.

Ураховуючи правову природу заявлених кредиторських вимог, розгляд та визнання грошових вимог податкових органів у процедурах банкрутства здійснюється судом з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами Податкового кодексу України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство.

Заявлені грошові вимоги Головного управління ДПС у Київській області є конкурсними, позаяк виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, але заявлені з порушенням 30-денного строку, встановленого ч. 1 ст. 45 КУзПБ, оскільки оголошення про відкриття справи про банкрутство боржника було офіційно оприлюднене 14.04.2020.

Пункт 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в п. 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута (пп. 101.2.1.); податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (пп. 101.2.3.).

Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу (п. 101.5 ст. 101 Податкового кодексу України).

Пунктом 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначено строк давності - 1095 календарних днів протягом якого контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

В той же час п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Враховуючи, положення п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України та не вжиття податковим органом заходів по стягненню податкового боргу в судовому порядку протягом 1095 календарних днів, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для визнання заявлених грошових вимог, що виникли на підставі податкових повідомлень-рішень ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, а саме: з податку на додану вартість від 22.08.2014 №, від 27.05.2016 №, від 27.05.2016 №; з податку на прибуток від 22.08.2014 № та від 29.11.2016 №4, від 22.08.2014 №, та погашення такого податкового боргу зі спливом строку давності відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Окрім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, грошові вимоги, які виникли на підставі рішення про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.03.2016 № на суму 20314,84 грн (штраф) та 1914,96 грн (пеня), заявлено контролюючим органом в розмірі 2759,41 грн (т.5 а.с.20).

При цьому, саме в зазначеній частині представник контролюючого органу заперечував ухвалу суду першої інстанції та підтримував вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 4, 14 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (у редакції від 07.01.2016) орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Як було вказано вище, докази надсилання платнику (боржнику) рішення від 30.03.2016 № до суду першої інстанції скаржником не подавались, а додані лише в суді апеляційної інстанції разом з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи (вх. № 09.1-13/430/21 від 11.01.2021), а саме копія повідомлення про вручення поштового відправлення № 729.

За правилами статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зазначає, що скаржник у апеляційній скарзі не посилається на зазначене повідомлення про вручення поштового відправлення № 729 як на доказ вручення боржнику відповідного рішення контролюючого органу, про такий доказ заявлено лише представником в судовому засіданні. При цьому, ані в клопотанні про залучення доказів, ані в судовому засіданні представник контролюючого органу не обґрунтовує неможливість подання вказаного доказу суду першої інстанції, а також на об`єктивні обставини, які стали перешкодою для подання такого доказу разом з заявою про грошові вимоги.

За вказаних обставин, колегія суддів не приймає повідомлення про вручення поштового відправлення № 729 як доказ вручення боржнику рішення від 30.03.2016 №, а відтак погоджується з місцевим господарським судом про відсутність правових підстав для визнання заявлених грошових вимог, що складаються зі штрафу за несвоєчасну сплату ЄСВ.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що місцевий господарський суд ухвалив правильне судове рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими вище обставинами справи та наведеним відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області із залишенням без змін оскаржуваної ухвали Господарського суду Київської області від 16.11.2020.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.11.2020 у справі № 911/388/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2021.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко