ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

24.02.2021 м.Дніпро Справа № 904/5977/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

судді-доповідача Іванова О.Г.

перевіривши матеріали апеляційної скарги "Моторного (транспортного) страхового бюро України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 (суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро), у справі № 904/5977/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49100, Дніпропетровська область, м. Дніпро, узвіз Кодацький, буд. 2, ідентифікаційний код 33248430)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Василя Макухи, буд. 1, ідентифікаційний код 35265086)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача "Моторне (транспортне) страхове бюро України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний код 21647131)

про зобов`язання визнати кредиторські вимоги в сумі 6 834,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 у справі №904/5977/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Зобов`язано Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" визнати кредиторські вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" в сумі 6 834,46 грн., що є невиплаченою сумою страхового відшкодування та включити дані вимоги кредитора до четвертої черги проміжного ліквідаційного балансу.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на наступне.

За приписами ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина 2). Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 261 цього Кодексу (частина 3).

Згідно з матеріалами справи, 12.01.2021 судом ухвалено в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін оскаржуване рішення, дати складення та підписання повного тексту рішення оскаржуваний процесуальний документ не містить, отже, строк на апеляційне оскарження, визначений законодавством, спливає 01.02.2021. При цьому, оскільки апелянтом рішення суду отримано 18.01.2021, що підтверджується поштовим повідомленням у справі, тому скаргу в порядку ч.2 ст.256 ГПК України він мав подати у строк до 08.02.2021 (включно, оскільки 07.02.2021 неділя, вихідний день). Скаржником апеляційна скарга подана з пропуском встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку 15.02.2021, через відділення поштового зв"язку.

За змістом частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані неповажними.

У змісті апеляційної скарги (п.1 прохальної частини скарги) апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування поважності причин пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 скаржник, зокрема, зазначив, що справа розглянута в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін, дане рішення отримано відповідачем 18.01.2021. При цьому під час дії карантину підприємство працює в черговому режимі та онлайн, а тому надходження документації в паперовому вигляді та її опрацювання відбувається із порушенням строків, в тому числі процесуальних, встановлених на оскарження рішення суду. Апелянт зауважив, що 28.01.2021 ним з адвокатом укладено додаткову угоду щодо представництва інтересів та тільки 10.02.2021, вже по закінченні процесуальних строків на оскарження рішення суду, копії матеріалів разом з платіжним дорученням про сплату судового збору передано для оформлення апеляційної скарги адвокату.

Розглянувши вказане клопотання, апеляційний господарський суд визнає підстави, наведені скаржником в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, не доведеними належними доказами, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі №904/5977/20 від 09.11.2020 (а.с.57-58) отримано третьою особою (апелянтом) 17.11.2020 (рекомендоване повідомлення № 891). Отже, апелянт був обізнаний із судовим провадженням у цій справі.

Згідно ордеру серії АА №1081071 від 13.02.2021 Моторне (транспортне) страхове бюро України представляє адвокат Патрик Г.Г. на підставі договору про надання правової допомоги №4.1/16-05-03/17 від 16.05.2017.

Апелянт посилається на укладення 28.01.2021 додаткової угоди до вищевказаного договору про надання правової допомоги. В той же час слід зазначити, що додаткова угода від 28.01.2021 №368, долучена апелянтом в якості додатку до апеляційної скарги, укладена Моторним (транспортним) страховим бюро України з ФОП Патрик Г.Г. на представництво замовника в Київському апеляційному суді по справі №350/20. При цьому сул апеляційної інстанції наголошує, що сам договір про надання послуг у сфері права № 4.1/16-05-03/17 датований 16.05.2017, отже, вказана адвокатка здійснює представництво цього підприємства вже майже протягом чотирьох років; під час розгляду справи в суді першої інстанції саме вказаним представником (адвокатом Патрик Г.Г.) направлялись від третьої особи пояснення по справі (надійшли до господарського суду 02.12.2020), з чого слідує, що вказаний представник із даним судовим провадженням обізнаний достеменно був.

З урахуванням наведеного, укладення додаткової угоди на представництво інтересів третьої особи із адвокатом 28.01.2021 носить суб"єктивний, а не об"єктивний характер, тому не може бути взятий до уваги судом.

Апелянтом також зазначена друга підстава пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, зокрема роботу підприємства під час дії карантину в черговому режимі та онлайн, а тому уповільнення обробки документації, яка надійшла в паперовому вигляді.

Суд зауважує, що вказані підстави носять об"єктивний характер, втім, апелянтом на підтвердження зазначених обставин (роботи підприємства у черговому та віддаленому режимі) не надано жодного доказу в розумінні статей 73, 76-79, 91 ГПК України.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи з доказами на їх підтвердження, що наведені в обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин такого пропуску.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки на апеляційне оскарження, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне провадження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішеннях у справах "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 256 цього Кодексу, а підстави, вказані нею в заяві визнані апеляційним господарським судом неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою та вказати інші підстави для поновлення строку.

За змістом частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З метою уникнення надмірного формалізму та непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, з урахуванням необхідності надати скаржнику можливість захистити своє право в суді, оскільки інакший підхід був би проявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке регламентовано статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний господарський суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без руху для надання скаржнику можливості усунути її недоліки та надати належні та допустимі докази роботи підприємства під час дії карантину в черговому та віддаленому режимі, а відтак уповільнення обробки документації, яка надійшла в паперовому вигляді, що слугувало перешкодою в оскарженні вчасно рішення по цій справі.

Слід звернути увагу, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Керуючись статтями 234, 235, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 у справі №904/5977/20 (суддя Бондарєв Е.М.) залишити без руху.

2. Апелянту протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: надати належні та допустимі докази роботи підприємства під час дії карантину в черговому та віддаленому режимі, а відтак уповільнення обробки документації, яка надійшла в паперовому вигляді, що слугувало перешкодою в оскарженні вчасно рішення по цій справі.

3. У разі не усунення недоліків у зазначений судом строк настають наслідки, передбачені ч.4 ст. 174, ч.6, 8 ст. 260, п.4 ч.1 ст.261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на сторінці Центрального апеляційного господарського суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/sud4876/ або переглянути процесуальні документи по справі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/

Суддя-доповідач О.Г. Іванов