РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/16357/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Зегерт Транс Експорт"

про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 576 719,83 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Губенко І.В., довіреність № 6-ЮР від 16.01.2021;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» суми страхового відшкодування у розмірі 576 719,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Генерального договору страхування № 670215519.17 від 01.03.2017, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

10.11.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Зегерт Транс Експорт», підготовче засідання призначено на 14.12.2020.

07.12.2020 представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 90 527,92 грн.

09.12.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 14.12.2020 представник відповідача з`явився, інші учасники судового процесу не з`явились.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 18.01.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

18.01.2021 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання 18.01.2021 представник відповідача з`явився, інші учасники судового процесу не з`явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 01.02.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 01.02.2021 представник відповідача з`явився, інші учасники судового процесу не з`явились.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.02.2021.

12.02.2021 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

10.10.2019 представником позивача подано письмові пояснення.

У судове засідання 15.02.2021 представник відповідача з`явився та подав заяву про застосування строків позовної давності, представники позивача та третьої особи не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього, а неявка представників учасників справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача, у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві, а також просив застосувати строки позовної давності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 15.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Ламан Шиппінг» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зегерт Транс Експорт» (далі - виконавець, третя особа) укладено Договір про надання транспортно-експедиторських послуг та організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 17, предметом якого є надання виконавцем, за дорученням замовника, транспортно-експедиторських послуг, приймально-здавальних операцій та перевезення з повною матеріальною відповідальністю автомобільним транспортом по території України та країн СНД різних вантажів, в т.ч. в стандартних 20 та 40 футових контейнерах.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що виконавець страхує свою відповідальність за перевезення вантажу та контейнерного обладнання та надає замовнику копії договору страхування до початку виконання перевезення.

Відповідно до п. 5.3.1 Договору виконавець несе повну матеріальну відповідальність за втрату або пошкодження вантажу та/або його упаковки в розмірі заявленої вартості втраченого чи пошкодженого вантажу в інвойсі. При завданні збитків застрахованому вантажу/контейнеру обладнання, виконавець відшкодовує суму збитків/витрат замовника, які не належать до страхового покриття в повному розмірі.

Згідно Заявки № 17 від 17.10.2017 сторонами узгоджено перевезення вантажу за маршрутом Одесса-Київ-Харків вагою 2123,40 кг.

09 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Ламан Шиппінг» (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ель-Сістем» (далі - клієнт) укладено Договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 01082017, за умовами якого клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України та в міжнародному сполученні, а також надати транспортно-експедиторські послуги клієнту по узгодженню сторін.

01 березня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Ламан Шиппінг» (далі - страхувальник) укладено Генеральний договір страхування № 670215519.17, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону, пов`язані з перевезенням вантажу (включаючи навантаження та розвантаження), а саме: згідно заявки страхувальника із зазначенням назви вантажу (параметри вантажу - опис, вага, пакування тощо), тип транспорту (основні характеристики), маршрут перевезення, включаючи/не включаючи тимчасове зберігання, на підставі якої надається сертифікат (підтвердження страхувальника) із зазначенням предмету страхування.

Відповідно до п. 2.2 Договору страхувальник передає, а страховик приймає на страхування вантажі, які протягом дії Договору заявляються на страхування страхувальником шляхом надання відповідної заявки не пізніше ніж за 24 години до початку такого перевезення

Для підтвердження прийняття заявленого вантажу на страхування страховик оформлює й передає страхувальнику страховий сертифікат для кожного окремого перевезення, що надалі є невід`ємною частиною даного Договору (далі - Сертифікат). Сертифікат випускається у двох екземплярах, для кожної із сторін, і акцептується страховиком. У сертифікаті зазначені умови кожного заявленого вантажу (п. 2.3 Договору).

На підставі наданої ТОВ «Юні-Ламан Шиппінг» Заявки на страхування вантажів, позивачем видано Страховий сертифікат № 156 від 08.09.2017.

Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0003916, 20.10.2017 приблизно о 03:00 год. біля приміщення № 41-А по вулиці Шевченка, 41 у м. Харкові, гр. ОСОБА_1 виявив, що з його автомобіля марки «Газель» зник вантаж у вигляді планшетів, вагою близько 2 тони, які знаходились у багажнику автомобіля.

Позивач, виконуючи взяті на себе зобов`язання за Договором, склав Страховий акт № 364906, відповідно до якого, на підставі письмової заяви страхувальника від 20.10.2017, наданих страхувальником документів та їх перевірки встановлено зникнення частини вантажу (планшети), визначено означену подію як страхову та призначено до виплати 583 719,83 грн., яку згідно з платіжним дорученням № 587 від 02.03.2018 сплачено на користь ТОВ «Ель-Сістем».

В свою чергу, 31 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - страховик, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зегерт Транс Експорт» (далі - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування відповідальності експедитора № -0000001 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальникові заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі під час виконання страхувальником своїх зобов`язань, пов`язаних з перевезенням або експедируванням вантажів автомобільними транспортними засобами, а саме:

- майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням збитків, нанесених вантажем, що перевозиться життю, здоров`ю та майну третіх осіб;

- майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням збитків правочинної за договором перевезення особи, що виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником умов договору перевезення/експедирування, у відповідності до умов чинного законодавства України.

Пунктом 4 Договору страхування визначено, що страховим випадком за даним Договором страхування є настання відповідальності страхувальника (обов`язок відшкодувати збитки) за неналежне виконання умов Договору перевезення/експедирування, що призвело до втрати, загибелі або пошкодження вантажу та/або несвоєчасної доставки за нижче переліченими ризиками відповідно до умов Договору страхування, зокрема: відповідальність за вантаж - відповідальність за збитки, заподіяні власникові вантажу у результаті повної або часткової втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу відповідно до положень Конвенції КДПВ 1956 року і Протоколу до Конвенції 1978 року - при міжнародних перевезеннях та положень чинного законодавства України про транспортні перевезення, в т.ч. Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні - при здійсненні перевезення вантажів в межах України, що здійснюються на підставі товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 5.1.1 Договору страхування відповідальність страховика по кожному страховому випадку обмежена сумами, зокрема відповідальність за вантаж - 1 000 000,00 грн., але в будь-якому випадку, під час перевезення вантажів на умовах Конвенції КДПВ, в т.ч. територією України (ТТН), не більше:

- суми передбаченої ст. 23 Конвенції КДПВ (під час перевезення вантажу без вказівки його вартості в транспортній накладній) - 8,33SDR (special draw rights - спеціальних прав запозичення) за 1 кг. ваги брутто втраченого/зіпсованого вантажу;

- суми, передбаченої ст. 24 Конвенції КДПВ (під час перевезення вантажу з оголошеною вартістю - із вказівкою його вартості в транспортній накладній).

У відповідності до п. 5.3 Договору безумовна франшиза (частина збитку, що не відшкодовується страховиком), по кожному страховому випадку становить:

- стандартна франшиза, в т.ч. за п. 5.1.5 «відповідальність перед власником контейнера» (діє, якщо не застосовується спеціальна франшиза) - 7 000,00 грн.;

- спеціальна франшиза - 15 000,00 грн. по підакцизним вантажем, електронним приладам, виробам з фарфору, кераміки та скла, інших матеріалів, що в силу свої природних якостей є особливо схильними до механічних ушкоджень, запчастинам до автомобілю, медичним препаратам та медичному обладнанню. У випадку коли вантаж у контейнері збірний де перевозяться вантажі зазначені вище (підакцизні вантажі, електронні прилади, вироби з фарфору, кераміки та скла, інших матеріалів, що в силу своїх природних якостей є особливо схильними до механічних ушкоджень, запчастинам до автомобіля, медичним препаратам та медичному обладнанню) застосовується спеціальна франшиза - 15 000,00 грн.

Пунктом 6 та 6.1 Договору визначено, що страхування ризику відповідальності страхувальника, що виступає як експедитор, поширюється виключно на перевезення, що здійснюються перевізниками-контрагентами страхувальника.

При цьому в товарно-транспортній накладній та/або CMR накладній та/або наряді як експедитор має бути зазначений страхувальник, а як перевізник - перевізник контрагент страхувальника, зазначений у додатку до заяви на страхування.

Згідно з п. 14.2 Договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку несвоєчасного повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на те причин чи створення страховику перешкод у визначені обставин, характеру та розміру збитку.

Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку недотримання страхувальником, його довіреними особами чи працівниками умов Договору страхування, а також невиконання ними своїх обов`язків згідно даного Договору страхування.

Пунктом 15.1 Договору передбачено, що страхувальник зобов`язаний негайно, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку або про подію, наслідки якої можуть призвести до виникнення відповідальності страховика за даним Договором страхування повідомити ПАТ «СК «Євроінс Україна» з метою узгодження заходів, спрямованих на зменшення розміру збитку й забезпечення права на регресну вимогу (призначення експертизи, проведення витрат по зменшенню збитку, консультації про подальші дії) та протягом 1 робочого дня сповістити страховика.

Якщо страховик не буде сповіщений про страховий випадок або про подію протягом 3 днів з моменту, коли страхувальникові стало про це відомо, страховик має право відхилити вимоги про виплату страхового відшкодування (п. 15.2 Договору).

Відповідно до п. 17.2 Договору страховик має право відмовити в здійсненні страхової виплати у випадках, передбачених чинним законодавством, Правилами та Договором страхування, а також, якщо страхувальник не виконує умов Договору страхування, або перешкоджає реалізації прав страховика, зазначених у Договорі.

Згідно з п. 17.28 та п. 17.29 Договору страхувальник зобов`язаний надати страховику всі документи, що передбачені Договором страхування, які стосуються страхового випадку та його наслідків та повідомити страховика про настання страхового випадку в строки, передбачені Договором страхування.

АТ «СК «Інго» звернулось до ПАТ «СК «Євроінс Україна» із Претензією вих. № 613/01/01/19 від 22.01.2019, у якій просило сплатити страхове відшкодування в розмірі 583 719,83 грн., у відповідь на яку, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Листом вих. № 394 від 22.05.2019 відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки в порушення пунктів 15.1, 17.28, 17.29 Договору, страхувальником не було повідомлено страховика про подію, наслідки якої призвести до виникнення відповідальності страховика за даним Договором, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого, з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 90 523,92 грн.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що третьою особою в порушення п. 15.1, п. 17.28, п. 17.29 Договору не було повідомлено відповідача про настання страхового випадку або про подію, наслідки якої можуть призвести до виникнення відповідальності страховика за даним Договором страхування, та відповідно не надано страховику всіх документів, що передбачені Договором страхування, та які стосуються страхового випадку та його наслідків.

Відповідач зазначає, що оскільки згідно міжнародної товарно-транспортної накладної № 399817 перевізником вантажу зазначений саме ТОВ «Зегерт Транс Експорт», який мав надавати послуги експедитора, з огляду на пункти 6 та 6.1 Договору, означена подія не відноситься до страхових випадків.

Відповідач також зазначає, що зважаючи на ту обставину, що транспортним засобом здійснювалось перевезення вантажу - планшетів, при виплаті страхового відшкодування має бути спеціальна франшиза у сумі 15 000,00 грн., визначена у п. 5.3 Договору.

Також відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Позивач в свою чергу, правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний:

1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові;

3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору;

4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором;

5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або у разі збільшення вартості майна внести відповідні зміни до договору страхування;

6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.

Згідно з частиною 2 ст. 8 та частиною 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Позивач, виконуючи взяті на себе зобов`язання за Договором, склав Страховий акт № 364906, відповідно до якого, на підставі письмової заяви страхувальника від 20.10.2017, наданих страхувальником документів та їх перевірки встановлено зникнення частини вантажу (планшети), визначено означену подію як страхову та призначено до виплати 583 719,83 грн., яку згідно з платіжним дорученням № 587 від 02.03.2018 сплачено на користь ТОВ «Ель-Сістем».

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

З урахуванням наведеного, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

01 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Ламан Шиппінг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зегерт Транс Експорт» укладено Договір на надання транспортно-експедиторських послуг та організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 17, предметом якого є надання виконавцем, за дорученням замовника, транспортно-експедиторських послуг, приймально-здавальних операцій та перевезення з повною матеріальною відповідальністю автомобільним транспортом по території України та країн СНД різних вантажів, в т.ч. в стандартних 20 та 40 футових контейнерах.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що виконавець страхує свою відповідальність за перевезення вантажу та контейнерного обладнання та надає замовнику копії договору страхування до початку виконання перевезення.

Відповідно до п. 5.3.1 Договору виконавець несе повну матеріальну відповідальність за втрату або пошкодження вантажу та/або його упаковки в розмірі заявленої вартості втраченого чи пошкодженого вантажу в інвойсі. При завданні збитків застрахованому вантажу/контейнеру обладнання, виконавець відшкодовує суму збитків/витрат замовника, які не належать до страхового покриття в повному розмірі.

Згідно Заявки № 17 від 17.10.2017 сторонами узгоджено перевезення вантажу за маршрутом Одесса-Київ-Харків вагою 2123,40 кг.

В свою чергу, 31 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зегерт Транс Експорт» укладено Договір добровільного страхування відповідальності експедитора № -0000001, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальникові заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі під час виконання страхувальником своїх зобов`язань, пов`язаних з перевезенням або експедируванням вантажів автомобільними транспортними засобами, а саме:

- майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням збитків, нанесених вантажем, що перевозиться життю, здоров`ю та майну третіх осіб;

- майнові інтереси страхувальника, пов`язані з відшкодуванням збитків правочинної за договором перевезення особи, що виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником умов договору перевезення/експедирування, у відповідності до умов чинного законодавства України.

Пунктом 4 Договору страхування визначено, що страховим випадком за даним Договором страхування є настання відповідальності страхувальника (обов`язок відшкодувати збитки) за неналежне виконання умов Договору перевезення/експедирування, що призвело до втрати, загибелі або пошкодження вантажу та/або несвоєчасної доставки за нижче переліченими ризиками відповідно до умов Договору страхування, зокрема: відповідальність за вантаж - відповідальність за збитки, заподіяні власникові вантажу у результаті повної або часткової втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу відповідно до положень Конвенції КДПВ 1956 року і Протоколу до Конвенції 1978 року - при міжнародних перевезеннях та положень чинного законодавства України про транспортні перевезення, в т.ч. Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні - при здійсненні перевезення вантажів в межах України, що здійснюються на підставі товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 5.1.1 Договору страхування відповідальність страховика по кожному страховому випадку обмежена сумами, зокрема відповідальність за вантаж - 1 000 000,00 грн., але в будь-якому випадку, під час перевезення вантажів на умовах Конвенції КДПВ, в т.ч. територією України (ТТН), не більше:

- суми передбаченої ст. 23 Конвенції КДПВ (під час перевезення вантажу без вказівки його вартості в транспортній накладній) - 8,33SDR (special draw rights - спеціальних прав запозичення) за 1 кг. ваги брутто втраченого/зіпсованого вантажу;

- суми, передбаченої ст. 24 Конвенції КДПВ (під час перевезення вантажу з оголошеною вартістю - із вказівкою його вартості в транспортній накладній).

У відповідності до п. 5.3 Договору безумовна франшиза (частина збитку, що не відшкодовується страховиком), по кожному страховому випадку становить:

- стандартна франшиза, в т.ч. за п. 5.1.5 «відповідальність перед власником контейнера» (діє, якщо не застосовується спеціальна франшиза) - 7 000,00 грн.;

- спеціальна франшиза - 15 000,00 грн. по підакцизним вантажем, електронним приладам, виробам з фарфору, кераміки та скла, інших матеріалів, що в силу свої природних якостей є особливо схильними до механічних ушкоджень, запчастинам до автомобілю, медичним препаратам та медичному обладнанню. У випадку коли вантаж у контейнері збірний де перевозяться вантажі зазначені вище (підакцизні вантажі, електронні прилади, вироби з фарфору, кераміки та скла, інших матеріалів, що в силу своїх природних якостей є особливо схильними до механічних ушкоджень, запчастинам до автомобіля, медичним препаратам та медичному обладнанню) застосовується спеціальна франшиза - 15 000,00 грн.

Пунктом 6 та 6.1 Договору визначено, що страхування ризику відповідальності страхувальника, що виступає як експедитор, поширюється виключно на перевезення, що здійснюються перевізниками-контрагентами страхувальника.

При цьому в товарно-транспортній накладній та/або CMR накладній та/або наряді як експедитор має бути зазначений страхувальник, а як перевізник - перевізник контрагент страхувальника, зазначений у додатку до заяви на страхування.

Згідно з п. 14.2 Договору, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку несвоєчасного повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на те причин чи створення страховику перешкод у визначені обставин, характеру та розміру збитку.

Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку недотримання страхувальником, його довіреними особами чи працівниками умов Договору страхування, а також невиконання ними своїх обов`язків згідно даного Договору страхування.

Пунктом 15.1 Договору передбачено, що страхувальник зобов`язаний негайно, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку або про подію, наслідки якої можуть призвести до виникнення відповідальності страховика за даним Договором страхування повідомити ПАТ «СК «Євроінс Україна» з метою узгодження заходів, спрямованих на зменшення розміру збитку й забезпечення права на регресну вимогу (призначення експертизи, проведення витрат по зменшенню збитку, консультації про подальші дії) та протягом 1 робочого дня сповістити страховика.

Якщо страховик не буде сповіщений про страховий випадок або про подію протягом 3 днів з моменту, коли страхувальникові стало про це відомо, страховик має право відхилити вимоги про виплату страхового відшкодування (п. 15.2 Договору).

Відповідно до п. 17.2 Договору страховик має право відмовити в здійсненні страхової виплати у випадках, передбачених чинним законодавством, Правилами та Договором страхування, а також, якщо страхувальник не виконує умов Договору страхування, або перешкоджає реалізації прав страховика, зазначених у Договорі.

Згідно з п. 17.28 та п. 17.29 Договору страхувальник зобов`язаний надати страховику всі документи, що передбачені Договором страхування, які стосуються страхового випадку та його наслідків та повідомити страховика про настання страхового випадку в строки, передбачені Договором страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

АТ «СК «Інго» звернулось до ПАТ «СК «Євроінс Україна» із Претензією вих. № 613/01/01/19 від 22.01.2019, у якій просило сплатити страхове відшкодування в розмірі 583 719,83 грн., у відповідь на яку, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Листом вих. № 394 від 22.05.2019 відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки в порушення пунктів 15.1, 17.28, 17.29 Договору, страхувальником не було повідомлено страховика про подію, наслідки якої призвести до виникнення відповідальності страховика за даним Договором..

Оскільки третьою особою, як страхувальником, не повідомлено відповідача про настання страхової події, доказів протилежного учасниками справи до матеріалів справи не надано, що відповідно до п. 15.2 Договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, відповідач правомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про сплату страхового відшкодування, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Також, відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року N 10 (далі - Постанова № 10) позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Відповідно до п. 2.2 Постанови № 10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності судом не розглядається.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.02.2021

Суддя О.А. Грєхова