ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 904/157/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Баранця О.М., Студенця В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Черненка О.В.

за участю представників:

Позивача: Тищенко А.І.

Відповідача: Козарь Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020

(головуючий - Широбокова Л.П., судді Орєшкіна Е.В., Чус О.В.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020

(суддя Фещенко Ю.В.)

у справі №904/157/20

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна"

про стягнення 1 338 026,72 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ"Укргазвидобування") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - ТОВ "Інтерпайп Україна") про стягнення 1 080 437,11 грн пені та 257 589,61 грн штрафу.

2. Позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено строки поставки товару за договором поставки № УБГ279/015-18 від 11.05.2018, що відповідно до п. 7.11 договору поставки є підставою для нарахування 0,1 % пені від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення. Період прострочення з 09.01.2019 по 21.02.2019, що складає 1 080 437,11 грн. Також на підставі пункту 7.11. договору позивач нарахував штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару в сумі 257589,61 грн, у зв`язку з тим, що допущене відповідачем прострочення тривало більше 30 календарних днів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Інтерпайп Україна" на користь АТ "Укргазвидобування" 434 894,66 грн - пені, 257 589,61 грн - штрафу, 20 070,40 грн - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

4. Судові рішення мотивовано тим, що умовами договору визначено, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, згідно п. 5.3 договору. Належних доказів своєчасної поставки товару визначеного у специфікації від 28.12.2018, відповідачем суду не надано, та не спростовано доводи позивача щодо прострочення відповідачем строків поставки товару, а тому наявні підстави для стягнення пені та штрафу, відповідно до п. 7.11 договору.

5. Разом з цим, пеню у розмірі 922 203,47 грн, позивачем нараховано за несвоєчасну поставку товару залізничним транспортом, крім того, 158 233,62 грн пені позивачем нараховано за несвоєчасну поставку товару автомобільним транспортом. Що стосується несвоєчасної поставки товару залізничним транспортом, судом встановлено, що:

- згідно залізничних накладних товар за специфікацією від 28.12.2018, який поставлявся залізничним транспортом, було видано вантажоодержувачу (позивачу) в межах строку поставки, передбаченого специфікацією;

- умови договору не містять вимог до пакування товару, як-то пакування, яке б дозволяло одним рухом техніки вивантажити увесь завантажений у вагон товар;

- відповідно до умов договору розвантаження та приймання товару в кінцевому пункті призначення проводиться безпосередньо вантажоодержувачем (позивачем) (пункт 5.9. договору), отже, у даному випадку від тривалості розвантаження позивачем товару, залежала своєчасність виконання зобов`язань відповідачем за договором,

- відповідач, маючи на меті добросовісну поведінку у спірних правовідносинах, повідомляв позивача про затримки у розвантаженні вагонів, внаслідок чого у нього виникає прострочення поставки товару.

6. Отже, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені, нарахованої позивачем за несвоєчасну поставку товару залізничним транспортом, на 70% з 922 203, 47 грн до 276 661,04 грн.

7. Щодо нарахованої позивачем пені за несвоєчасну поставку товару автомобільним транспортом, що складає 158 233,62 грн, суд вказуючи на те, що прострочення поставки товару є істотним, причин прострочення відповідач не пояснив, прострочення в цій частині визнав, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені в цій частині. Отже, з урахуванням зазначеного суди дійшли висновку, що загалом з відповідача на користь позивача належить до стягнення 434 894,66 грн пені, а тому позовні вимоги в цій підлягають частковому задоволенню.

8. Щодо стягнення штрафу у розмірі 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару в сумі 257 589,61 грн, у зв`язку з тим, що допущене відповідачем прострочення тривало більше 30 календарних днів, суд перевіривши вказані нарахування встановив, що розрахунок проведений у відповідності до умов договору та є арифметично вірним, штраф позивачем нараховано за прострочення поставки товару, що перевозився автомобільним транспортом. Враховуючи, що прострочення поставки вказаного товару суд вважає істотним, причин прострочення відповідач не пояснив, прострочення в цій частині визнав, будь-яких підстав для зменшення вказаного штрафу суд не вбачає. Отже, вимоги позивача в частині стягнення штрафу визнано судом обґрунтованими та задоволено.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення їх доводів

9. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, АТ"Укргазвидобування" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення в частині відмови у позові про стягнення пені у розмірі 645 542, 45 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

10. Так, скаржник посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що застосовуючи ст. 551 ЦК України судами не враховано правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладених у постановах Верховного Суду: від 18.02.2020 у справі № 905/866/19, від 13.06.2019 у справі № 917/562/18, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17. Крім того, суди застосовуючи положення ст. 233 ГК України не врахували, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін, у зв`язку з чим не врахували правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі 916/469/19, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.

11. Крім того, судами не враховано правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, щодо застосування ст.ст. 42, 44 ГК України.

12. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ТОВ "Інтерпайп Україна" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення в частині стягнення 276 661,04 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у позові.

13. У касаційній скарзі скаржник визначив підстави касаційного оскарження передбачені у п.п. 1,2 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Так, скаржник зазначає, що апеляційним судом в оскаржуваному рішенні застосовано норму права без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду.

14. Крім того, скаржник зазначає про необхідність відступлення від правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, щодо нарахування неустойки. В обґрунтування наявності підстав відступлення від правового висновку у вказаній постанові, скаржник посилається на те, що правовідносини у справі № 904/157/20 та у справі № 902/417/18 не є подібними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

15. Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ "Інтерпайп Україна" (постачальник), та ПАТ "Укргазвидобування" в особі Філії Бурового управління "Укрбургаз" (покупець), було укладено договір поставки №УБГ 279/015-18 від 11.05.2018 (далі -договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації (далі - товар), що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору).

16. Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікаціях (пункт 1.2., 3.1. договору).

17. Загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до договору (пункт 3.2. договору).

18. Також, у розділі 5 договору сторони погодили, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до договору (пункт 5.1. договору).

19. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору).

20. Відповідно до пункту 7.11. договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до договору, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

21. У пункті 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у пункті 10.2. договору, і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

22. Сторонами було укладено додаток №1 - Специфікацію №1 від 11.05.2018, в якій узгоджено найменування товару, його кількість, ціна, загальна вартість та умови поставки. З врахуванням додаткової угоди №1 від 28.12.2018 сторонами було узгоджено поставку товару - труби обсадні - на загальну суму 1 286 866 236,60 грн та визначено строк поставки - протягом 240 календарних днів з дати укладення договору, умови поставки товару: DDP - станція (склад) призначення (згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс (редакція 2010 року). Також визначено місце поставок автомобільним транспортом.

23. Відповідачем було поставлено товар позивачу, у кількості та за якістю, що відповідає умовам визначеним у специфікації від 28.12.2018 та видаткових накладних.

24. Позивач, посилаючись на те, що товар було поставлено відповідачем з порушенням строків, визначених договором, звернувся до суду з позовом про стягнення 1 080 437,11 грн пені та 257 589,61 грн штрафу, на підставі п. 7.11. договору.

Позиція Верховного Суду

25. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши доводи наведені у касаційних скаргах, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ"Укргазвидобування" з підстав, передбачених у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, слід закрити, а касаційну скаргу ТОВ "Інтерпайп Україна", в частині підстави передбаченої пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

26. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

27. Відповідно до частини 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

28. Згідно з ч. 1 ст. 509 та ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

29. Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки. За укладеним сторонами договором, відповідач зобов`язався поставити, а позивач прийняти та оплатити товар, визначений у специфікації.

31. Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

32. Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

33. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

34. Частиною 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

35. Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

36. Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Сторонами у договорі погоджено, що строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до договору (пункт 5.1. договору).

37. При цьому, датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (пункт 5.3. договору).

38. У специфікації № 1 (в редакції додаткової угоди №1 від 28.12.2018) сторонами було узгоджено поставку товару - труби обсадні - на загальну суму 1 286 866 236,60 грн. Умови поставки DDP. Поставка здійснюється залізничним транспортом (з визначенням станцій призначення), та автомобільним транспортом (із зазначенням адреси доставки товару). Строк поставки товару - протягом 240 календарних днів, з дати укладення договору. З урахуванням зазначеного, суди встановили, що кінцевою датою поставки є 08.01.2019.

39. Судами встановлено, що відповідачем було поставлено позивачу товару на загальну суму 1 286 866 236,60 грн.

40. Разом з цим, суди проаналізувавши надані сторонами залізничні накладні та товаро - транспортні накладні на перевезення товару автомобільним транспортом, акти прийому - передачі товару, встановили, що відповідачем порушено строки поставки товару за договором, враховуючи визначення дати поставки обумовлене сторонами у пункті 5.3. договору, датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання передачі товару.

41. Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

42. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

43. У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

44. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

45. Згідно п. 7.11 договору, укладеного сторонами, у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації до договору, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

46. Зважаючи на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для нарахування позивачем пені у сумі 1 080 437,11 грн, за період прострочення виконання зобов`язань з 09.01.2019 по 21.02.2019, яка складається з пені, нарахованої позивачем за порушення відповідачем строків поставки товару залізничним транспортом у розмірі 922 203,47 грн, а також, пені нарахованої за порушення відповідачем строків поставки товару автомобільним транспортом у розмірі 158 233,62 грн, та штрафу в сумі 257 589,61 грн, нарахованого на підставі п. 7.11. договору, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань більше 30 календарних днів.

47. Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

48. Як вказувалось, АТ"Укргазвидобування" судові рішення оскаржуються в частині відмови у стягненні пені у розмірі 645 542, 45 грн, нарахованої позивачем за порушення відповідачем строків поставки товару залізничним транспортом у розмірі 922 203,47 грн, розмір якої зменшено судами на 70 % до 276 661,04 грн, на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

49. ТОВ "Інтерпайп Україна" судові рішення оскаржено в частині стягнення зменшеної судами пені на суму 276 661,04 грн.

50. В частині стягнення 158 233,62 грн пені нарахованої за порушення відповідачем строків поставки товару автомобільним транспортом та штрафу в сумі 257 589,61 грн, нарахованого на підставі п. 7.11. договору, судові рішення не оскаржуються, а тому касаційним судом не переглядаються, з урахуванням положень ст. 300 ГПК України.

51. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги АТ"Укргазвидобування", Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.

52. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

53. Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

54. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

55. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

56. Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

57. Таким чином, суди зважаючи на вищезазначені положення законодавства, встановили:

- що згідно залізничних накладних товар за специфікацією від 28.12.2018, було видано відповідачем на відправку в межах строку поставки, передбаченого специфікацією;

- при цьому умови договору не містять вимог до пакування товару, як-то пакування, яке б дозволяло одним рухом техніки вивантажити увесь завантажений у вагон товар, що призвело до затримки при розвантажені товару та порушенню строків поставки відповідачем, зважаючи на положення п. 5.3. договору;

- тоді як, відповідно до умов договору розвантаження та приймання товару в кінцевому пункті призначення проводиться безпосередньо вантажоодержувачем- позивачем (пункт 5.9. договору), отже , у даному випадку тривалість розвантаження, від якої залежала своєчасність виконання зобов`язань відповідачем за договором, залежала виключно від волі та поведінки позивача;

- відповідач, маючи на меті добросовісну поведінку у спірних правовідносинах, повідомляв позивача про затримки у розвантаженні вагонів, внаслідок чого у нього виникає прострочення поставки товару;

- враховуючи, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує штраф, який в певній мірі також компенсує негативні наслідки порушення для позивача, отже, при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

58. Отже, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, за правилами ст. 86 ГПК України, а також, враховуючи інтереси як позивача так і відповідача у справі, зважаючи, що неналежно виконане відповідачем зобов`язання не є грошовим, при цьому, своєчасність виконання обов`язку відповідачем в певній мірі залежала від позивача, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру пені на 70%, а саме з 922 203, 47 грн до 276 661,04 грн.

59. З урахуванням зазначеного, відхиляються доводи касаційної скарги АТ"Укргазвидобування" про не врахування судами попередніх інстанцій правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі 916/469/19, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, оскільки суд першої інстанції. з яким погодився і апеляційний суд, застосовуючи положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, прийняв рішення з врахуванням вказаних правових позицій. При цьому, судами зазначено. що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

60. Разом з цим, відповідно до статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

61. Звертаючись з касаційною скаргою АТ"Укргазвидобування", посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, також зазначає, що судами не враховано правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, щодо застосування ст.ст. 42, 44 ГК України. Застосовуючи положення ст. 551 ЦК України, судами не враховано правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладених у постановах Верховного Суду: від 18.02.2020 у справі № 905/866/19, від 13.06.2019 у справі № 917/562/18, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17.

62. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

63. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 904/1145/19, від 04.06.2020 у справі № 904/1923/19.

64. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

65. Зі змісту перелічених скаржником у касаційній скарзі судових рішень Суд вбачає, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

66. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17за позовом ПрАТ "Ерлан" до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" про розірвання договору, Верховний Суд, залишаючи без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2018, дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання спірних договорів, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 652 ЦК України за встановлених судами попередніх інстанцій обставин.

67. Отже, правовідносини у справі № 910/15484/17, на яку посилається скаржник та у справі, що переглядається, не є подібними, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин. З урахуванням зазначеного, безпідставним є посилання АТ"Укргазвидобування" на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17.

68. Так, у справі №905/866/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви відповідача про зменшення на 90% розміру штрафних санкцій нарахованих позивачем, посилаючись на відсутність підстав для задоволення вказаної заяви. Тоді як в даній справі, що розглядається, суди обох інстанцій навпаки - дійшли висновку про можливість зменшення розміру пені на 70 %. При цьому вказані висновки судів про зменшення розміру пені на 70 % не суперечать висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.02.2020 у справі № 905/866/19 про відмову у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваних штрафних санкцій, адже зменшення їх розміру у справі № 904/157/20, було реалізоване судом у конкретному випадку за наслідками оцінки вказаних конкретних обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів, які у наведеній скаржником постанові Верховного Суду відмінні.

69. Відтак, постанова Верховного Суду у справі №905/866/19 ухвалена хоча й за правового регулювання спірних правовідносин схожого з тим, що має місце в цій справі, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, тобто справа №905/866/19 і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

70. У справі № 917/562/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 та залишаючи в силі рішення Господарського суду Полтавської області від 11.09.2018, яким позов АТ "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Полтавагазвидобування" до ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" про стягнення 1 180 297,97 грн пені та штрафу за договором поставки автокрану КС-55713-01 на шасі КрАЗ - 65053-05 від 03.04.2017 задоволено, зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню, оскільки клопотання не обґрунтоване будь-якими доказами, відповідач не довів, що розмір стягуваної неустойки є надмірно великим в порівнянні зі збитками кредитора, що розмір неустойки може дійсно суттєво вплинути на майновий стан відповідача.

71. У справі ж № 910/6046/16 за позовом Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тітал" за участю прокуратури Київської області про стягнення 17 097 161,40 грн за договору № 54 від 02.12.2015, Верховний Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Касаційний суд вказав, що суд апеляційної інстанції повно перевірив та надав оцінку усім доводам відповідача щодо наявності обставин для зменшення розміру штрафних санкцій, за наслідком чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій не спростовують та відхилені як необґрунтовані.

72. Водночас, у постанові від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17 суд касаційної інстанції, залишаючи в силі постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 у справі № 910/22964/17, вказав, що судом апеляційної інстанції належним чином перевірено та надано оцінку усім доводам відповідача щодо наявності обставин для зменшення розміру штрафних санкцій, за наслідком чого апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі наведених норм, не надано доказів звернення до позивача про внесення змін до договору та зменшення розміру штрафних санкцій, а заявлена сума штрафних санкцій з огляду на загальну вартість укладеного договору та суму невиконаного зобов`язання не може бути розцінена судом як надмірно велика перед розміром збитків.

73. Отже, у справах № 910/22964/17, № 917/562/18, № 910/6046/16, №905/866/19 на відміну від справи № 904/157/20, було відмовлено у зменшенні пені за умови встановлення судами відсутності обставин для її зменшення.

74. Зменшення розміру пені є правом суду і було ним реалізоване у справі № 904/157/20 за наслідками оцінки обставин справи, які не є подібними з встановленими обставинами у справах № 910/22964/17, № 905/866/19, № 917/562/18, № 910/6046/16.

75. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

76. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

77. Отже, наведені АТ"Укргазвидобування" підстави касаційного оскарження, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України не знайшли свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, аналіз висновків, зроблених у судових рішеннях, що оскаржуються, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду (зазначених у п. 61 цієї постанови), на які посилається скаржник у касаційній скарзі і ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням різних фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

78. Разом з цим, ураховуючи, що судами попередніх інстанцій враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах (зазначених у п. 59 цієї постанови), на які посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження, на підставі п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20.

79. У касаційній скарзі ТОВ "Інтерпайп Україна" зазначило, що оскаржує судові рішення з підстав касаційного оскарження передбачених у п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Так, скаржник зазначає, що апеляційним судом в оскаржуваному рішенні застосовано норму права без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду. Крім того, скаржник зазначає про необхідність відступлення від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, щодо призначення неустойки, на яку посилався апеляційний суд у своїй постанові. При цьому в обґрунтування підстав для відступлення від правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, скаржник зазначає, що правовідносини у справі № 904/157/20 та у справі № 902/417/18 не є подібними за своєю правовою природою.

80. Касаційний суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

81. Разом з цим, якщо касаційну скаргу подано на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

82. З урахуванням зазначеного, судом касаційної інстанції відхиляються доводи касаційної скарги ТОВ "Інтерпайп Україна", щодо підстав касаційного оскарження, судових рішень визначених у пункті 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу, оскільки зазначені доводи зводяться тільки до посилання на п. 1 частини 2 ст. 287 ГПК України, без належного обґрунтування, з урахуванням положень абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу. Отже, підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу, відсутні.

83. В той же час, оскаржуючи судові рішення з підстав, визначених у пункті 2 частини 2 статті 287 ГПК України, та зазначаючи про необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, скаржник, посилається на неподібність правовідносини у справі № 904/157/20 та у справі № 902/417/18.

84. Наведені доводи касаційної скарги є взаємосуперечливими, оскільки, скаржник зазначаючи, що правовідносини у зазначених справах не є подібними, все ж таки просить відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 902/417/18. Тоді як застосування положень п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, можливе за умови подібності правовідносин справи, в якій у постанові Верховного Суду викладено висновок щодо застосування норми права, із справою, в якій вказаний висновок застосовано судом апеляційної інстанції.

85. Разом з цим, касаційний суд зауважує, що як вбачається з оскаржуваної постанови апеляційного суду, апеляційним судом у п. 4 11. постанови зазначено, що Верховним Судом неодноразово були зроблені правові висновки щодо призначення неустойки, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. При цьому, у пункті 4.11. постанови апеляційного суду, апеляційний суд наводить обґрунтування відхилення доводів апеляційної скарги АТ "Укргазвидобування", зокрема, щодо незгоди з рішенням суду в частині зменшення на 70 % розміру пені заявленої до стягнення. Отже, посилання апеляційного суду на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 було направлено саме на відхиленням доводів позивача щодо його незгоди з рішенням суду про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення, а тому вказані посилання апеляційного суду ніяким чином не стосувались підстав, вказаних відповідачем в апеляційній скарзі.

86. Натомість, у касаційній скарзі не наведено обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення. Фактично обґрунтування касаційної скарги в цій частині зводиться до неподібності обставин у справі № 904/157/20, до обставин справи № 902/417/18, у якій, в постанові від 18.03.2020 Великою Палатою Верховного Суду викладено правовий висновок, на який міститься посилання у постанові апеляційної інстанції.

87. Отже, викладені ТОВ "Інтерпайп Україна" підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень в оскаржуваній частині, а тому, касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

88. Інші доводи ТОВ "Інтерпайп Україна" спростовуються викладеними обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні ТОВ "Інтерпайп Україна" норм права та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що в силу положень ст. 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

89. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на підставі якої подано касаційну скаргу АТ "Укргазвидобування", не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу, дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування", касаційна скарга ТОВ "Інтерпайп Україна" з підстав касаційного оскарження судового рішення передбачених пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, є необґрунтованою, отже постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

90. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

91. У частині 1 статті 309 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

92. Оскільки викладені у касаційних скаргах доводи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, зазначає, що касаційне провадження у справі № 904/157/20 за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а касаційну скаргу ТОВ "Інтерпайп Україна", з підстав передбачених пунктом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 залишити без змін.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

Розподіл судових витрат

93. Оскільки підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, судовий збір за подання касаційних скарг слід покласти на скаржників.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" в частині підстави, передбаченої у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 у справі №904/157/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

В.І. Студенець