УХВАЛА

23 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 904/4918/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто"

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 та

ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020

за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто"

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "ПриватОфис",

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 30.11.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" (далі - ТОВ "Бізнес-Авто", скаржник) на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 у справі № 904/4918/19, за обставин наявності судового рішення касаційної інстанції про відмову у відкритті касаційного провадження за зверненням цієї особи на вказані вище судові акти.

29.01.2021 ТОВ "Бізнес-Авто" втретє звернулося через Центральний апеляційний господарський суд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу місцевого суду від 15.01.2020 та постанову апеляційного господарського суду від 10.03.2020 у цій справі про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви ТОВ "Бізнес-Авто"; передати зустрічну позовну заяву на розгляд суду першої інстанції.

16.01.2021 судді-доповідачу надійшло заперечення акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", позивач) проти відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, мотивоване зловживанням скаржником своїми процесуальними правами через звернення з відповідними вимогами про скасування означених судових актів втретє.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Бізнес-Авто" та заперечення позивача, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без розгляду з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 17.08.2020 вказаній особі відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 у справі № 904/4918/19 на підставі пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Судовий акт касаційної інстанції мотивований тим, що ухвала місцевого суду від 15.01.2020 про повернення зустрічної позовної заяви ТОВ "Бізнес-Авто" без розгляду у цій справі не була переглянута судом апеляційної інстанції, тому відсутні підстави для її оскарження у касаційному порядку, зважаючи на зміст пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України. А оскаржена ТОВ "Бізнес-Авто" ухвала суду апеляційної інстанції від 10.03.2020 про повернення без розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду від 15.01.2020 - є такою, що винесена у відповідності до норм господарського процесуального законодавства, оскільки скаржником вчасно (у строк визначений судом в ухвалі від 29.01.2020) не усунуто недоліків апеляційної скарги (не надано доказів сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги та доказів повідомлення учасників судового процесу). Вказане в силу частини другої статті 293 ГПК України стало підставою для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 30.11.2020 повторно відмовлено ТОВ "Бізнес-Авто" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на вказані вище судові акти та зважаючи на імперативність вимог пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника, що у порушення вимог пункту 2 частини четвертої статті 290 та статті 291 ГПК України касаційна скарга містить цілий ряд недоліків, а саме: до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", заявником не надіслано іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів листом з описом вкладення. При цьому касаційна скарга, в порушення вимог статті 288 ГПК України подана після закінчення строку, встановленого на касаційне оскарження більше, ніж на десять місяців, і скаржник не порушує питання про поновлення цього строку.

Слід також відзначити, що зміст касаційної скарги зводиться до цитування окремих норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ГПК України та власного трактування законодавства України. Фактично ТОВ "Бізнес-Авто" веде до власного викладення обставин справи та до переоцінки доказів, що вже здійснено судом апеляційної інстанції та з огляду на статус Верховного Суду й повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на процесуальну поведінку ТОВ "Бізнес-Авто", Касаційний господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Так, за період часу з липня 2020 по січень 2021 від ТОВ "Бізнес-Авто", за підписом директора Клименка П.О., до Верховного Суду тричі надходили касаційні скарги на одні й ті самі процесуальні документи попередніх інстанцій.

За результатами розгляду даних касаційних скарг, Верховним Судом двічі вже відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини другої статті 293 ГПК України та на підставі пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України.

Отже, можна зробити висновок, що всі дії ТОВ "Бізнес-Авто", в інтересах якого діє його керівник Клименко П.О., протягом тривалого часу взаємоузгодженні та спрямовані на затягування судового процесу, шляхом подання численних безпідставних касаційних скарг на ті самі процесуальні акти. При цьому, скаржником усвідомлено ігнорується той факт, що ним повторно здійснювалося оскарження до касаційної інстанції ухвали місцевого суду від 15.01.2020 та ухвали апеляційної господарського суду від 10.03.2020, по якій касаційний суд вже виніс відповідне рішення (від 17.08.2020 та від 30.11.2020) у даній справі.

А тому подання касаційної скарги втретє на ті самі процесуальні документи явно спрямоване на затягування судового процесу.

За таких обставин чергове подання ТОВ "Бізнес-Авто" касаційної скарги на ухвалу місцевого суду від 15.01.2020 та ухвалу апеляційної господарського суду від 10.03.2020у справі № 904/4918/19 з численними недоліками, враховуючи попередню поведінку скаржника, Суд визнає зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 43 ГПК України).

Частиною третьою статті 43 ГПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Статтею 131 ГПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу в сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Враховуючи диспозитивність змісту статей 43, 131, 135 ГПК України, суд касаційної інстанції може вжити заходи процесуального примусу, шляхом накладення штрафу, не лише в процесі розгляду касаційної скарги, а й на стадії вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це - роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України від 02.12.2010 № 16652/04), і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення названого Суду у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011 № 26976/06).

Таким чином, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до ТОВ "Бізнес-Авто" заходу процесуального примусу за зловживання процесуальними правами і, зважаючи на характер дій скаржника та обставини їх вчинення, застосовує захід у вигляді штрафу у розмірі 3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 810 грн.

Керуючись статтями 43, 131, 135, 234, 290, 314 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. Визнати подання касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 зі справи № 904/4918/19 зловживанням процесуальними правами.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2020 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 зі справи № 904/4918/19 залишити без розгляду.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Авто" (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 9, ) у дохід Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) за зловживання процесуальними правами штраф у розмірі 6 810 грн. (шість тисяч вісімсот десять гривень).

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною, не може бути оскаржена та підлягає негайному виконанню.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова