РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа № 910/19216/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»

про стягнення 24 642,00 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (далі - позивач, ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (далі - відповідач, ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ») про стягнення 24 642,00 грн.

У позовній заяві позивач виклав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 позовну заяву ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19216/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 про відкриття провадження у справі № 910/19216/20.

21.12.2020 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-02/37694 від 15.12.2020 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № АМ/8584595.

24.12.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

З 16.01.2021 по 22.02.2021 суддя Гумега О.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази, а також докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

13.09.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (позивач, страховик) та Підприємством з іноземними інвестиціями «АМІК УКРАЇНА» (страхувальник) був укладений Договір № 251.994151823.0086 добровільного страхування майна юридичних осіб (далі - Договір страхування).

Відповідно до п. 1.1. Договору страхування (частина А) предметом цього Договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном.

Строк дії Договору страхування визначений пунктом 1.2. Договору страхування (частина А) з 00:00 год. 01.10.2018 до 24:00 год. 30.09.2019.

Страхові випадки визначені у п. 1.5 Договору страхування (частина А), зокрема страховим випадком є транспортна шкода (варіант « 07») - безпосереднє зіткнення з самохідним транспортним засобом, падіння пілотованого літального апарату, його частини або вантажу, що ними перевозився.

За змістом пункту 1.3. Договору страхування (частина А) визначено, що відповідно до переліку згідно Додатку № 1 до цього Договору застрахованим за умовами цього Договору є наступне майно:

НайменуванняСтрахова сума, rрнТариф, %Франшиза безумовна4, % (грн)
1.3.1.Будівлі та споруди або їх частини з внутрішнім оздобленням та обладнання АЗС 2 184 402 735,00 0,0475%42 000 гри, за кожним та будь- яким страховим випадком
1.3.2.Товарно-матеріальні цінності, що зберігаються на АЗС 187 669 184,61 0,0475%
1.3.3.Офісні будівлі та приміщення та обладнання в них 95 000 000,00 0,0475%
1.3.4.Грошові кошти 338 000,00 з 0,0475%Не застосовується

Відповідно до п. 2.1.1. Договору страхування (частина Б) предметом цього Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном. Зазначені майнові інтереси мають бути належним чином заявлені на страхування та безпосередньо зазначені у пункті 1.3 цього Договору та/або перелічені в Додатку № 1 до цього Договору.

Додаток № 1 до Договору страхування містить перелік майна, що передається на страхування. У пункті 178 цього переліку зазначено будівлі та обладнання АЗС № 19-01, що розташована за адресою; м. Суми, вул. Прокоф`єва, 37.

Пунктом 2.15.15.2. Договору страхування (частина Б) визначено, що об`єктом страхування є будь-яке майно, що розташоване в межах місця страхування, яке належить страхувальнику або орендується страхувальником, або здається страхувальником третій особі в оренду, або надане страхувальнику на обслуговування, зберігання та під контроль, включаючи:

2.15.15.2.1. Будівлі з будь-якими частинами, встановленими ззовні та конструкції, споруди, інженерні комунікації, лінії електропередачі, труби в межах місця страхування та до одного, кілометра поза місцем страхування, благоустрій території, будь-яка площа скла, підвали та фундаменти;

2.15.15.2.2. Обладнання, включаючи офісне, виробниче та складське обладнання, меблі, навантажувачі, грейдери, електрокари та іншу пересувну спецтехніху;

2.15.15.2.3. Будь-яке обладнання під відкритим небом або під землею (наприклад, дизель-генератор, насос в свердловині тощо), якщо це дозволено виробником цього устаткування;

2.15.15.2.4. Товарно-матеріальні цінності (включаючи паливо та газ третіх осіб в обслуговуванні, зберіганні та під контролем страхувальника);

2.15.15.2.5. Готівкові кошти в касових апаратах та сейфах.

08.04.2019 на вулиці Прокоф`єва, 37 в місті Суми на території АЗС «АМІК» відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок того, що водій автомобіля «VOLKSWAGEN JETTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перед початком руху не впевнився, що в автомобілі в паливному баці відсутній автозаправний пістолет, почав рух та пошкодив автомобіль та заправну колонку.

Згідно постанови Зарічного районного суду міста Суми від 22.04.2019 у справі № 591/2300/19 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафів у розмірі 340,00 грн та 255,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено обладнання АЗС № 19-01 (ПРК № 3/4), що розташована за адресою; м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. 37, застрахована позивачем - «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

Вартість ремонтних робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту обладнання АЗС № 19-01 (ПРК № 3/4), відповідно до кошторису № 761 від 18.04.2019 та акту надання послуг № А-000000761 від 18.04.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю Центр сервісного обслуговування «Київський регіональний центр» (далі - кошторис № 761 від 18.04.2019, акт № А-000000761 від 18.04.2019), становить 24 642,37 грн.

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 190410.03 від 01.10.2019 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 24 642,00 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 7409 від 03.10.2019.

При цьому судом враховано, що у відповідно до п. 2.3.7.1. Договору страхування (частина Б) до переліку страхових випадків відноситься «транспортна шкода» - подія, за якої страховик відшкодовує збитки у зв`язку з пошкодженням або знищенням застрахованого майна внаслідок безпосереднього зіткнення з ним самохідного транспортного засобу (в тому числі того, що рухається по рейках) або падіння на застраховане майно пілотованих літальних апаратів, їхніх частин або вантажу, що ними перевозився.

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8584595 вбачається, що транспортний засіб - «VOLKSWAGEN JETTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АМ/8584595 становить 500,00 грн, страхова сума за шкоду майну - 100 000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 13.03.2020 № 190410.03/НС, в якій просив сплатити страхове відшкодування.

Оскільки страхове відшкодування відповідачем сплачено позивачу не було, то вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої сторони страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «VOLKSWAGEN JETTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого вчинив спірну дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу № АМ/8584595 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи підтверджено вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, водієм транспортного засобу «VOLKSWAGEN JETTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке відбулося 08.04.2019.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В силу приписів ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.

Тобто, відповідач, зобов`язаний відшкодувати завдані збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 24.12.2020 через відділ діловодства суду, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

В основу заперечень відповідача покладені твердження про те, що:

1) позивачем не подано належних доказів на підтвердження права власності ПІІ «АМІК УКРАЇНА» (страхувальник за Договором № 251.994151823.0086 добровільного страхування майна юридичних осіб від 13.09.2018) на пошкоджене майно - обладнання АЗС № 19-01 (ПРК № 3/4), що розташована за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. 37;

2) позивачем було визначено суму страхового відшкодування без проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів, що, на думку відповідача, обов`язковим.

Дослідивши матеріали справи, суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.

По матеріалам справи судом встановлено, що станом на дату укладання Договору № 251.994151823.0086 добровільного страхування майна юридичних осіб від 13.09.2018, рівно як і станом на момент спірної ДТП (08.04.2019), автомобільна заправочна станція АЗС № 19-01, розташована за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. 37, а також майно, якому завдана шкода, було «застрахованим майном» відповідно до п. 1.3 Договору страхування (частина А) та Додатку № 1 до Договору страхування.

Так, предметом Договору страхування згідно з п. 2.1.1. Договору страхування (частина Б) є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном. Зазначені майнові інтереси мають бути належним чином заявлені на страхування та безпосередньо зазначені у пункті 1.3 цього Договору та/або перелічені в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 1.3. Договору страхування (частина А) зазначено, що застрахованим за умовами цього Договору є майно, зокрема, будівлі та споруди або їх частини з внутрішнім оздобленням та обладнання АЗС.

Як вбачається з Додатку № 1 до Договору страхування, до переліку майна, що передається на страхування, включено будівлі та обладнання АЗС № 19-01, що розташована за адресою; м. Суми, вул. Прокоф`єва, 37 (п. 178).

Крім того, суд звертає увагу, що автозаправна колонка - ПРК № 3/4 та пошкоджений паливно-роздавальний пістолет є обладнанням, що розташоване на автомобільній заправочній станції, а не окремим нерухомим майном.

До того ж, умовами п. 2.15.15.2. Договору страхування (частина Б) визначено, об`єктом страхування є будь-яке майно, що розташоване в межах місця страхування, яке належить страхувальнику або орендується страхувальником, або здається страхувальником третій особі в оренду, або надане страхувальнику не обслуговування, зберігання та під контроль, зокрема:

- обладнання, включаючи офісне, виробниче та складське обладнання, меблі, навантажувачі, грейдери, електрокари та іншу пересувну спецтехніку (п. 2.15.15.2.2.);

- будь-яке обладнання під відкритим небом або під землею (наприклад, дизель-генератор, насос в свердловині тощо), якщо це дозволено виробником цього устаткування (п. 2.15.15.2.3.).

Таким чином, комплексний аналіз умов Договору страхування, свідчить про те, що автозаправна колонка - ПРК № 3/4 та пошкоджений паливно-роздавальний пістолет є обладнанням під відкритим небом, яке розташоване в межах місця страхування, а саме в межах АЗС № 19-01 за адресою: Сумська обл., м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. 37, а отже було «застрахованим майном» відповідно до п. 1.3 Договору страхування (частина А) та Додатку № 1 до Договору страхування.

Щодо твердження відповідача стосовно визначення суми страхового відшкодування без проведення незалежної оцінки, суд зазначає таке.

Суд вказує, що норми чинного законодавства не встановлюють імперативного обов`язку щодо проведення оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку чи акту виконаних робіт.

Крім того судом враховано, що пунктом 2.15.15.31 Договору страхування (частина Б) передбачена спрощена процедура врегулювання збитку. А саме сторони узгодили, що для збитків з сумою відшкодування до 100 000,00 (сто тисяч) грн та при умові сплати відшкодування на підрядну організацію застосовується спрощена процедура врегулювання збитків, а саме для виплати страхового відшкодування надаються такі документи:

1. Комерційна пропозиція з відновлювальних робіт підрядної організації, з якої заключений договір підряду робіт/послуг.

2. Письмова заява страхувальника на виплату страхового відшкодування, за формою, встановленою страховиком.

3. Акт огляду пошкодженого майна, складений за участю представника страховика. Якщо, страховик не виїжджає на збиток впродовж 5 (п`яти) календарних днів з моменту звернення страхувальника, страхувальник самостійно складає акт огляду та фотофіксацію пошкодженого майна та направляє їх страховику.

4. Документи відповідних компетентних органів про факт та обставини настання події, що має ознаки страхового випадку, передбачені чинним законодавством (Акт огляду пошкодженого майна, складений за участю представника страховика також може виступати у якості документу, що встановлює причини збитку, якщо представники сторін, що підписали Акт, погодили у ньому спільний висновок стосовно цієї причини. Якщо страховик приняв рішення не направляти на місце події свого представника, про що письмово повідомив страхувальника, Акт огляду може бути складений без участі представника страховика).

5. У разі ДТП за участю винуватої третьої сторони протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди або розширена довідка ДАІ (в разі відсутності протоколу).

6. Документи, що підтверджують майновий інтерес отримувача страхового відшкодування (страхувальника, вигодонабувача) щодо застрахованого майна (для ТМЦ - накладні на закупівлю товару).

7. В разі наявності винуватця, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо страхувальник отримав від винуватця зазначений документ. Після отримання даних документів, страховик протягом 15 календарних днів може замовити та отримати висновок незалежної експертизи збитку.

В разі наявності виновної сторони, страхувальник протягом 180 календарних днів з моменту отримання страхового відшкодування має надати страховику акт виконаних робіт для реалізації страховиком права вимоги до винуватця. Страхувальник має право відмовитися за конкретним страховим випадком від даної спрощеної процедури врегулювання збитку.

Пунктом 2.15.15.32. Договору страхування (частина Б) передбачено відшкодування збитку за нормативами та цінами авторизованого страхувальником підрядника, а саме сторони погодились, що розрахунок розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі нормативів та розцінок підрядної організації, з якою заключений договір підряду робіт/послуг. Проте у випадку розходження нормативів та розцінок такої підрядної організації від середніх нормативів та розцінок на такі послуги в регіоні розташування об`єкту страхування, до розрахунку і розміру збитку для цілей виплати страхового відшкодування страховиком може бути прийнято таке перевищення в межах 20%.

Пунктом 2.15.15.33 Договору страхування (частина Б) сторони узгодили, що розрахунок розміру збитку визначається на підставі нормативів та цін, на підставі яких складена комерційна пропозиція (в разі спрощеної процедури врегулювання збитку) або акту виконаних робіт за умови, що цей документ був наданий страховику протягом 60 днів з моменту настання страхового випадку.

Отже, як вбачається зі змісту п. 2.15.15.31. Договору страхування (частина Б), до переліку документів, які надаються для виплати страхового відшкодування, не включено ні документи на підтвердження права власності страхувальника на пошкоджене майно, ні звіт про оцінку, проведену суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», наразі за умовами п. 2.15.15.32. Договору страхування (частина Б) сторони погодились, що розрахунок розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі нормативів та розцінок підрядної організації, з якою заключений договір підряду робіт/послуг.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення пошкодженого майна. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена сума вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна.

Враховуючи зазначене, наявні в матеріалах кошторис № 761 від 18.04.2019, акт надання послуг № А-000000761 від 18.04.2019 та платіжне доручення № 7409 від 03.10.2019 на суму 24 642,00 грн є належними доказами розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого майна та розміру страхового відшкодування, виплаченого позивачем.

Стаття 25 Закону України «Про страхування» визначає порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування. Так, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно п. 2.15.15.33. Договору страхування (частина Б) розрахунок розміру збитку визначається на підставі нормативів та цін, на підставі яких складена комерційна пропозиція (в разі спрощеної процедури врегулювання збитку) або акту виконаних робіт за умови, що цей документ був наданий страховику протягом 60 днів з моменту настання страхового випадку.

Отже, страхове відшкодування за Договором № 251.994151823.0086 добровільного страхування майна юридичних осіб від 13.09.2018 було виплачене позивачем страхувальнику на законних підставах.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що позивач при визначенні суми страхового відшкодування та його виплаті страхувальнику діяв виключно в межах умов Договору страхування та чинного законодавства, суд дійшов висновку, що збитки у вигляді виплаченої страхової суми підлягають стягненню з відповідача.

Перевіривши вірність розрахунку страхового відшкодування, наведеного позивачем у позовній заяві, судом встановлено, що при визначені його розміру позивачем не було враховано розмір франшизи за полісом № АМ/8584595.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза за полісом № АМ/8584595 становить 500,00 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 24 642,00 грн страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню в сумі 24 142,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до стст 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 059,35 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 42,65 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (Україна, 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА» (Україна, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 40; ідентифікаційний код 20782312) 24 142,00 грн (двадцять чотири тисячі сто сорок дві гривні 00 коп.) страхового відшкодування та 2 059,35 грн (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень 35 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 23.02.2021.

Суддя Гумега О.В.