РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/19589/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг»

про стягнення 27.219,12 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

10.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» про стягнення 27.219,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наряду-замовлення № зн-П091671 від 09.05.2019 позивачем було здійснено роботи з ремонту та обслуговування автомобіля марки Peugeot державний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу. Виконані позивачем роботи на загальну суму 18.872,82 грн було прийнято представником відповідача, проте досі не оплачені відповідачем. У зв`язку з тим, що відповідачем не було сплачено надані останньому послуги, позивачем було направлено на його адресу претензію № 74-юр від 17.07.2020. Враховуючи те, що відповідачем вимоги претензії виконано не було та суму заборгованості не сплачено, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 27.219,12 грн, з яких 18.872,82 грн основного боргу за виконані роботи, 6.829,42 грн пені, 627,93 грн інфляційних втрат та 888,95 - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/19589/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.12.2020 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, кв. 112 (номер відправлення 590), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 15.12.2020 є місцезнаходженням відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 17.12.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 30.12.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 590.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 17.12.2020 не виконав, а саме не подав письмовий відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.05.2019 о 09:25 год. Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» за заявкою на роботи № зн-П091671 від 09.05.2019 передано згідно акту передання-прийняття Товариству з обмеженою відповідальністю «Ілта» транспортний засіб марки Peugeot державний номер НОМЕР_1 .

09.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» (виконавець, позивач) складено наряд-замовлення № зн-П091671, у якому зазначено, що підпис замовника на цьому наряді-замовленні свідчить про його цілковиту згоду з умовами договору, викладеного на звороті (договір-замовлення).

Згідно статті 1 договору-замовлення його предметом є: замовник, тобто власник або представник власника автомобіля, або третя особа, яка має відповідні повноваження на користування автомобілем (тех. паспорт, доручення тощо) замовляє, а виконавець тобто ТОВ «Ілта» через свій невідокремлений підрозділ - Станцію технічного обслуговування автомобілів «Пежо» («Peugeot») виконує замовлення, що вказане на звороті цього договору-замовлення - наряду-замовленні, що є його невід`ємною частиною. Підпис на наряді-замовлені є офіційним підтвердженням дії договору-замовлення та згоди замовника з усіма його умовами.

Згідно наряду-замовлення № зн-П091671 від 09.05.2019, який є актом виконаних робіт, позивачем виконано ремонтні роботи транспортного засобу марки Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , загальна вартість яких склала 18.872,82 грн.

З вказаного наряду-замовлення вбачається, що замовник отримав автомобіль та претензій щодо виконаних робіт не має.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору-замовлення не сплатив вартість виконаних робіт у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 5 договору-замовлення замовник зобов`язаний здійснити кінцеву оплату робіт по їх виконанню та/або кінцеву оплату замовлених комплектуючих по їх доставці, але не пізніше 2-х днів з моменту такого виконання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наряду-замовлення № зн-П091671 від 09.05.2019 виконано ремонтні роботи транспортного засобу марки Peugeot, державний номер НОМЕР_1 та останній отриманий замовником без зазначення претензій щодо виконаних робіт.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи зазначені норми та умови статті 5 договору відповідач мав здійснити оплату виконаних ремонтних робіт автомобіля у строк до 13.05.2019 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті виконаних робіт у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не оспорений відповідачем, що складає 18.872,82 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті виконаних робіт послуг не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості виконаних робіт в розмірі 18.872,82 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати виконаних робіт не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 9 договору-замовлення передбачено, що при простроченні кінцевої оплати замовник зобов`язується сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період її нарахування за кожний день прострочення від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за виконані роботи.

Позивач просить стягнути з відповідача 6.829,42 грн пені (нарахованої на суму боргу 18.872,82 грн за період з 10.05.2019 по 03.12.2020).

Суд не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком пені з огляду на наступне

Судом раніше встановлено, що відповідач мав здійснити оплату виконаних ремонтних робіт автомобіля у строк до 13.05.2019 включно, а тому початком періоду прострочення слід вважати 14.05.2019.

Окрім цього, пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за виконані роботи, проте не передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

З урахуванням викладеного вище, період прострочення по сплаті виконаних робіт починає обчислюватись з 14.05.2019 та припиняється 14.11.2019.

У зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті виконаних робіт відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за розрахунками суду становить 3.228,54 грн (на суму боргу 18.872,82 грн за період з 14.05.2019 по 14.11.2019).

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті виконаних робіт, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 627,93 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 18.872,82 грн за період з травня 2019 року по жовтень 2020 року) та 888,95 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 18.872,82 грн за період з 10.05.2019 по 03.12.2020).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 627,93 грн інфляційних втрат (за обґрунтованими розрахунками позивача).

За розрахунками суду, що знаходиться в матеріалах справи (на суму боргу 18.872,82 грн за період з 14.05.2019 по 03.12.2020) розмір 3% річних становить 882,75 грн.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 882,75 грн 3% річних.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, а саме невірно визначено початок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, кв. 112, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, 6, ) 18.872 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві) грн 82 коп. основного боргу, 3.228 (три тисячі двісті двадцять вісім) грн 54 коп. пені, 627 (шістсот двадцять сім) грн 93 коп. інфляційних втрат, 882 (вісімсот вісімдесят дві) грн 75 коп. - 3% річних, 1.823 (одна тисяча вісімсот двадцять три) грн 44 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова