ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 907/6/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Білоуса В. В., Васьковського О. В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу арбітражного керуючого Ракущинця Андрія Андрашовича

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020

у складі колегії суддів: Матущака О. І. - головуючого, Бойко С. М., Бонк Т. Б.

у справі за заявою ініціюючих кредиторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатбуд"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Провадження у судах першої та апеляційної інстанцій

1. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13 визнано поточні кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ "Промінвестбанк") на загальну суму 10 436 292,63 грн, в т.ч.: 10 432 450,63 грн - основного боргу (вимоги забезпечені заставою) та суму 3 524,00 грн - судового збору (перша черга) та включено вказані кредиторські вимоги в реєстр кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатбуд" (далі - ТОВ "Закарпатбуд", боржник) на суму 10 436 292,63 грн, з яких 10 432 450,63 грн - вимоги забезпечені заставою, що погашаються позачергово та 3 524,00 грн. судового збору, що підлягають погашенню у першу чергу.

2. Арбітражним керуючим Ракущинцем Андрієм Андрашовичем (далі - арбітражний керуючий Ракущинець А. А., скаржник, апелянт, касатор) подано апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу суду з проханням її скасувати повністю та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання поточних кредиторських вимог ПАТ "Промінвестбанк" на загальну суму 10 436 292,63 грн.

3. Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинами справи, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, а оскільки "Промінвестбанк" звернувся із позовом у 2011 році про примусове дострокове стягнення за кредитним договором нарахування відсотків з 03.01.2013 по 26.12.2018 є безпідставним.

4. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Ракущинця А. А. залишено без руху та зобов`язано апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати (надіслати) докази сплати судового збору у розмірі 5 763, 00 грн; надати (надіслати) належні докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам у справі.

5. На виконання вказаної ухвали апелянтом подано заяву б/н від 05.02.2020 про усунення недоліків апеляційної скарги разом з доказами надіслання копії апеляційної скарги усім учасникам у справі про банкрутство та доказами сплати судового збору.

6. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 поновлено строк для апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13.

Короткий зміст ухвали апеляційного господарського суду

7. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

8. Постановляючи ухвалу від 02.04.2020 суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин, зокрема щодо втрати статусу учасника арбітражним керуючим Ракущинцем А. А. з 26.12.2018 у зв`язку із припиненням його повноважень керуючого санацією та призначенням арбітражного керуючого Дідича Михайла Андрійовича ліквідатором банкрута згідно постанови Господарського суду Закарпатської області від 26.12.2018, яка набрала законної сили дійшов висновку, що скаржником не було доведено того факту, що прийнятим судовим актом - ухвалою про визнання поточних вимог кредитора від 06.06.2019 у цій справі від 06.06.2019 порушено права та законні інтереси апелянта.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду арбітражний керуючий Ракущинець А. А. звернувся до Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду із касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав

10. Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

11. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).

12. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

13. За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

14. Відповідно до частини першої статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

15. Отже, учасник справи, який не є касатором, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на касаційну скаргу іншого учасника справи (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 43/122).

16. Таке право реалізується учасником справи на протязі строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

17. Ухвалою Верховного Суду від 22.12.2020 касаційну скаргу арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 у справі № 907/6/13 призначено до розгляду в порядку письмового провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 15.01.2021.

18. Ця ухвала у справі № 907/6/13, надіслана на адресу учасників справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

19. Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

20. З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених ГПК України, зокрема, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо поданої касаційної скарги арбітражного керуючого Ракущинця А. А.

21. Станом на момент розгляду цієї касаційної скарги до суду не надійшло відзивів від учасників справи.

22. Будь-яких заяв, клопотань тощо від учасників справи щодо неможливості реалізації ними своїх процесуальних прав на подання відзиву, власної позиції (пояснень тощо) щодо касаційної скарги до суду також не надходило.

23. Ураховуючи викладене, суд констатує, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених ГПК України, зокрема права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо касаційної скарги арбітражного керуючого Ракущинця А. А.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу (арбітражний керуючий Ракущинець А. А.)

24. Арбітражний керуючий Ракущинець А. А. в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення неправильного по суті рішення суду, зазначаючи зокрема таке:

- апелянт в даному судовому провадженні є учасником провадження у справі про банкрутство і має процесуальні підстави для подання касаційної скарги;

- керуючий санацією після припинення його повноважень у зв`язку з переходом в межах справи про банкрутство до ліквідаційної процедури змінив статус з керуючого санацією на кредитора у справі про банкрутство, який наділений правом заперечувати щодо визнання вимог інших кредиторів;

- арбітражний керуючий, реалізовуючи права кредитора у справі про банкрутство, вправі подати апеляційну скаргу на ухвалу суду про визнання грошових вимог іншого кредитора навіть після припинення його повноважень по справі про банкрутство;

- за твердженням скаржника у даному випадку мотиви подання скарги зумовлені тим, що безпідставне збільшення кредиторської маси зменшить вірогідність попереднього арбітражного керуючого отримати оплату своїх послуг за рахунок продажу майна боржника.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

25. Від інших учасників відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

26. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

28. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

29. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій

30. Об`єктом касаційного перегляду є ухвала апеляційного господарського суду, якою апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України у зв`язку із тим, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

31. З урахуванням доводів наведених у касаційній скарзі та змісту оскаржуваного судового рішення предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали про закриття апеляційного провадження.

32. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши дотримання господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду враховуючи приписи статті 300 ГПК України щодо перегляду у касаційному порядку судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи дійшов таких висновків.

33. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

34. Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява № 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

35. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

36. Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

37. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

38. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

39. Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до 21.10.2019 (КУзПБ з 21.10.2019).

40. За змістом пунктів 8, 9 частини третьої статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

41. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

42. Відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

43. Згідно з частиною першою статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

44. Згідно з частиною другою статті 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції можуть подавати учасники справи відповідно до цього Кодексу та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі Закон про банкрутство).

45. З наведеного слідує, що ГПК України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи: 1) учасники справи; 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

46. Отже, особи, які не брали участі у справі також мають право подавати апеляційні скарги на таке рішення суду, нарівні з іншими учасниками відповідної справи. При цьому обов`язковою умовою для наявності такого права є вирішення судом у справі питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки. У такому разі особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї такого права, обґрунтувавши наявність трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) права, (2) інтереси та (3) обов`язки. У свою чергу суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами або покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому, або ж це рішення матиме вплив на інтереси скаржника тощо.

47. Частиною шостою статті 12 ГПК України передбачено господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

48. У справах про банкрутство склад учасників справи визначається Законом про банкрутство (частина п`ята статті 41 ГПК України).

49. Судом враховується, що 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (далі - КУзПБ), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

50. Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

51. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

52. Тлумачення пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ приводить до висновку, що законодавцем за темпоральним критерієм визначено пряму дію норм КУзПБ та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

53. У свою чергу, згідно з частиною першою статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

54. Отже, реалізація права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главами 1, 2 "Апеляційне провадження" та "Касаційне провадження" відповідно розділу IV "Перегляд судових рішень" ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених КУзПБ.

55. Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ГПК України).

56. В силу особливостей справи про банкрутство, коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі № 911/5186/14).

57. Відповідно до статті 1 КУзПБ сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут); кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

58. Вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених КУзПБ, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

59. Із встановлених обставин справи вбачається, що зміст доводів апеляційної скарги арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13, який подаючи апеляційну скаргу зазначав свій процесуальний статус як учасник у справі про банкрутство зводився до тверджень про те, що безпідставне збільшення кредиторської маси зменшить вірогідність попереднього арбітражного керуючого отримати оплату своїх послуг за рахунок продажу майна боржника.

60. В контексті доводів скаржника суд звертається до приписів статті 115 Закону про банкрутство (в редакції чинній на момент припинення повноважень арбітражного керуючого Ракущинця А. А.) тлумачення якої приводить до висновку, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду право вимоги на яку виникає в силу закону в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора боржника, а сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

61. Судова колегія акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

62. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

63. У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

64. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

65. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

66. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

67. Разом з тим, дійшовши висновку про закриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Ракущинця А. А., суд апеляційної інстанції зазначених вище тверджень скаржника щодо подання ним апеляційної скарги як учасником провадження у справі про банкрутство, а не як арбітражним керуючим та зменшення вірогідності на отримання оплати своїх послуг за рахунок продажу майна боржника внаслідок безпідставного збільшення кредиторської маси на підставі оскаржуваного судового рішення, не з`ясував та не спростував.

68. Суд апеляційної інстанції, вдаючись лише до дослідження дати припинення повноважень арбітражного керуючого Ракущинця А. А. (26.12.2018) та співставивши її з датою оскаржуваного судового рішення (06.06.2019) не навів мотивованих висновків щодо наявності чи відсутності правового зв`язку між скаржником і тим чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки арбітражного керуючого Ракущинця А. А. оскаржуваною ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13 з урахуванням доводів апеляційної скарги, яким не надано відповідної правової оцінки.

69. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

70. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

71. Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

72. У рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

73. У рішеннях ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення ЄСПЛ "Хамідов проти Росії").

74. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

75. З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 у справі № 907/6/13.

Щодо суті касаційної скарги

76. Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, отримали підтвердження під час касаційного провадження, спростовують висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження на підставі на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

77. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

78. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

79. Відповідно до частини шостої статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

80. За наведених вище обставин, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги та скасування ухвали суду апеляційної інстанції з направленням матеріалів справи до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Ракущинця А. А. на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019 з урахуванням викладеного у даній постанові.

Щодо судових витрат

81. Відповідно до статті 315 ГПК України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

82. Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

83. Ураховуючи, що в даному випадку справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Висновки щодо застосування норми права

84. Закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України допускається у випадку, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись статтями 129, 286, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу арбітражного керуючого Ракущинця Андрія Андрашовича задовольнити повністю.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 у справі № 907/6/13 скасувати повністю.

3. Справу № 907/6/13 передати до Західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду апеляційної скарги арбітражного керуючого Ракущинця Андрія Андрашовича на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.06.2019.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді В. В. Білоус

О. В. Васьковський