ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 справа № 914/2672/20

Господарський суд Львівської області у складі судді О.Д. Запотічняк

за участю секретаря судового засідання А.П. Полянського

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Акціонерне товариство «Банк «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ», м.Київ,

до відповідача 1: Фізична особа-підприємець Сідляр Д.І., м. Львів,

до відповідача 2: ОСОБА_1 , м. Львів,

про стягнення заборгованості за кредитним Договором в розмірі 459 052,61 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: В.В. Басов - представник;

від відповідача -1: не з`явився;

від відповідача -2: не з`явився;

Хід розгляду справи.

Акціонерне товариство «Банк «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Сідляр Д.І. та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним Договором в розмірі 459 052,61 грн.

Ухвалою від 05.11.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи на 01.12.2020.

В судове засідання 01.12.2020 року з`явився представник позивача, відповідач 1 та 2 не з`явились, причин не явки не вказали. На адресу суду повернулись поштові конверти від відповідача 1 та 2 з відміткою за закінченням терміну зберігання, відтак суд відклав розгляд справи на 15.12.2020.

Ухвалою від 15.12.2020 суд відклав розгляд справи на 29.01.2021.

Ухвалою від 29.01.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 17.02.2021.

В жодне підготовче судове засідання відповідачі явку своїх представників не забезпечили, причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали, заперечень проти позовних вимог та доказів не подали. Кореспонденція направлялась на адреси Відповідача 1 та 2 зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поверталась з зазначенням причини: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, суд констатує, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд їхньої справи у суді та мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу.

В судовому засіданні 17.02.2021 було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Правова позиція позивача.

29 травня 2019 року. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" (позивачем) та Фізичною особою-підприємцем Сідляр Дмитро Ігоровичем, (Відповідач 1) було укладено Кредитний договір №46мсб-19/м, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 350 000,00 грн., а позичальник зобов`язався на умовах, визначених цим договором, сплачувати проценти, комісію за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання передбачені цим договором, та повернути кошти в строк до 28.05.2020р.

Крім того, 29.05.2019р. між ОСОБА_1 , як Поручителем (відповідачем - 2) та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал", як Кредитором був укладений договір поруки №92, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов`язання в повному обсязі відповідати перед банком, як солідарний боржник за кредитним договором.

На виконання умов договору, позивачем 29.05.2019 було перераховано відповідачу - 1 - 350 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1488761.

Як стверджує позивач, після платежів 03.07.2019 на суму 13256,83 грн та 31.07.2019 на суму 23883,52 грн, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором в подальшому не виконував.

14.05.2019р. позивач направив позичальнику вимоги вих. №10/1/02-14/16/1, та поручителю вих №10/1/02-14/16/1-1158 в якій зазначив про невиконання позичальником умов кредитного договору та обов`язок останнього, як і Поручителя, та пропонував сплатити на рахунки, що вказані в вимогах, суму простроченого зобов`язання за Кредитним договором в розмірі 420 189,98 грн.

В подальшому, 24.06.2020р. позивачем було повторно направлено вимогу відповідачам, яку було отримано останніми - 15.07.2019р.

Однак, за твердженням позивача, заборгованість відповідачем та його поручителями погашена не була, і станом на момент подачі позовної заяви до суду становить 459 052,61 грн., з яких:

- 312 859,65 грн - заборгованість за кредитом;

- 90 723,09 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом;

-15 240,72 грн - пені за порушення строків погашення кредиту;

- 2 754,14 грн - пені за порушення строків погашення відсотків;

- 2 010,02 грн - 3% річних;

- 814,99 грн - інфляційних втрат;

- 34 650,00 грн - комісія за обслуговування кредиту.

Правова позиція відповідачів 1 та 2.

Суд зазначає, що відповідачі з моменту відкриття провадження у справі та до прийняття судом рішення не надали суду відзив на позов, не спростували заявлені позовні вимоги та не надали жодних доказів в їх заперечення.

Суд наголошує, що відповідачам було надано можливість захищати себе в судовому процесі та реалізувати належні права. Розгляд даної справи здійснювався протягом більше 2-ох місяців. Разом з тим, судом додатково здійснювалися всі можливі заходи для належного повідомлення про розгляд справи з наявних даних про юридичну та фізичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини встановлені судом.

29 травня 2019 року. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал" та Фізичною особою-підприємцем Сідляр Дмитром Ігоровичем було укладено Кредитний договір №46мсб-19/м, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 350 000,00 грн., а позичальник зобов`язався на умовах, визначених цим договором, сплачувати проценти, комісію за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання передбачені цим договором, та повернути кошти в строк до 28.05.2020р.

Надання кредиту по цьому договору здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника.

Згідно з п.п. 1.1.1. Кредитного договору за користування кредитом Банк нараховує, а Позичальник щомісячно сплачує Банку процентну ставку, яка є фіксованою та становить 23,88% процентів річних, якщо інший розмір не встановлений цим договором.

Разом з тим, 29.05.2019р. між ОСОБА_1 , як Поручителем та Публічним акціонерним товариством "Банк "Український капітал", як Кредитором був укладений договір поруки №92, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов`язання в повному обсязі відповідати перед банком, як солідарний боржник за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих процентів за неправомірне користування кредитом , штрафу, пені, та інших грошових зобов`язань у розмірі і випадках , передбачених Кредитним договором.

АТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» як кредитор за Кредитним договором свій обов`язок щодо надання ФОП Сідляр Д.І. грошових коштів в кредит виконав належним чином та 29 травня 2019 року з позичкового рахунку Відповідача 1 на його поточний рахунок перерахував грошові кошти в сумі 350 000,00 грн., що підтверджується Випискою по особовому рахунку ФОП Сідляр Д.І. та меморіальним ордером №1488761.

В свою чергу ФОП Сідляр Д.І. свій обов`язок щодо повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту визначеного в п.п. 1.1 Кредитного договору, який був передбачений 29.05.2019 року не виконав та заборгованість не погасив. Не сплатив Позичальник і проценти за період користування траншем.

14.05.2019р. позивач направив позичальнику вимоги вих. №10/1/02-14/16/1, та поручителю вих №10/1/02-14/16/1-1158 в якій зазначив про невиконання позичальником умов кредитного договору та обов`язок останнього, як і Поручителя, та пропонував сплатити на рахунки, що вказані в вимогах, суму простроченого зобов`язання за Кредитним договором в розмірі 420 189,98 грн, однак дані вимоги повернулись на адресу банку з зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

Паралельно банк вручив Поручителю, лист -вимогу для передачі ФОП Сідляр Д.І., яку останній отримав 25.05.2020 року, про що свідчить відповідний підпис на даній вимозі.

В подальшому, 24.06.2020р. позивачем було повторно направлено вимогу відповідачам, яка теж повернулись на адресу банку з зазначенням «за закінченням терміну зберігання». Однак, 28.07.2020 року у відділені банку, Відповідач 2, нарочно отримав вимогу, про що свідчить відповідний запис на вимозі.

Фізичною особою-підприємцем Сідляр Д.І. станом на 21.09.2020 фактично погашено:

- тіло кредиту на суму 37 140,35 грн, зокрема 03.07.2019 погашено 13256,83 грн, а 31.07.2019 погашено 23883,52 грн.

- відсотків за користування кредитом 17 857,15 грн, зокрема платежами проведеними 01.07.2019 на суму 912,50 грн, 03.07.2019 на суму 6284,67, 29.07.2019 на суму 458,80 грн, 31.07.2019 на суму 6251,48 грн та 25.09.2019 на суму 3950,00 грн.

- суму комісії в розмірі 20930,00 грн, зокрема 29.05.2019 на суму 17465,00 грн та 31.07.2019 на суму 3465,00 грн.

Відтак, заборгованість відповідачем та його поручителем погашена не була, і станом на момент подачі позовної заяви до суду становить 459 052,61 грн., з яких:

- 312 859,65 грн - заборгованість за кредитом;

- 90 723,09 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом;

-15 240,72 грн - пені за порушення строків погашення кредиту;

- 2 754,14 грн - пені за порушення строків погашення відсотків;

- 34 650,00 грн - комісія за обслуговування кредиту.

З огляду на прострочення виконання Позичальником свого обов`язку щодо повернення кредиту та процентів, Банк нарахував, в якості міри відповідальності за порушення Кредитного договору з боку Позичальника також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 010,02 грн. та 814,99 грн. інфляційних втрат.

Оцінка суду.

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом, спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за кредитним договором.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зокрема, досліджуючи обставини справи та подані докази судом встановлено, що відповідно до п.1.1 кредитного договору, відповідач - 1 зобов`язався здійснювати погашення кредиту за погодженим графіком, а саме з 29.06.2019р. по 29.04.2020р. шляхом щомісячної сплати по 37 919,00 грн. (в т.ч. тіло кредиту, проценти та комісія), а 28.05.2020р. (останній платіж) - 37 910,37 грн.

В той же час, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту неналежного виконання кредитного договору відповідачем починаючи з вересня 2019р., що підтверджується виписками по особовим рахункам відповідача за період з 29.05.2019р. по 22.09.2020р.

Дослідивши представлені докази, суд констатує, що позивачем доведено підставність своїх позовних вимог та наявність у відповідача непогашеної заборгованості згідно кредитного договору. Натомість, відповідачем не було спростовано позовні вимоги, не подано доказів погашення чи відсутності заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У даній справі поручителем відповідача - 1 виступив ОСОБА_1 відповідно до договору поруки від 29.05.2019р. №92.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем - 1 не виконано передбаченого договором та законом обов`язку щодо виконання умов кредитного договору, чим було порушено право позивача на одержання коштів. Відтак, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати солідарного стягнення з відповідача - 1 та його поручителя суми заборгованості за кредитним договором.

Приймаючи рішення у справі, судом взято до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 13 березня 2018 року у справі №415/2542/15-ц (провадження №14-40 цс 18), зокрема :

Перевіряючи підставність нарахування позивачем солідарним відповідачам, окрім заборгованості по тілу кредиту в розмірі 312 859,65 грн., також процентів, комісії, пені та інфляційних, суд виходить з наступного:

Пунктом 1.1. кредитного договору визначено, що за користування кредитом банк нараховує, а позичальник щомісячно сплачує банку процентну ставку, яка є фіксованою та становить 23,88% річних.

Відповідно до п. 1.3.2. кредитного договору передбачено сплату комісії щомісячно за супроводження кредиту в розмірі 0,99% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору.

Правова підстава стягнення неустойки (штрафу та пені) врегульовано сторонами в п. 10.1 договору, в якому визначено, що у разі недотримання позичальником строків оплати платежів встановлених договором, позичальник сплачує банку за кожен день такого прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Нараховуючи 3% річних та інфляційні втрати, позивач покликався на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, за результатами перевірки нарахованих банком сум, суд встановив, що такі розрахунки було здійснено позивачем правильно та складають: 90 723,09 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими за весь період; 15 240,72 грн - пеня за порушення строків погашення кредиту, нарахована за період 02.07.2019 року по 12.03.2020 року; 34 650,00 грн. - простроченої комісії; 2 010,02 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту та процентів, нараховані за період 02.07.2019 року по 12.03.2020 року; 814,99 грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, процентів, нараховані за період з вересня 2019 року по січень 2020 року.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, врахувавши позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 459 052,61 грн., з яких: 312 859,65 грн - заборгованість за кредитом; 90 723,09 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом; 15 240,72 грн - пені за порушення строків погашення кредиту; 2 754,14 грн - пені за порушення строків погашення відсотків; 2 010,02 грн - 3% річних; 814,99 грн - інфляційних втрат; 34 650,00 грн - комісія за обслуговування кредиту - є обгрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Судові витрати.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 6 885,79 грн, покладається на відповідачів солідарно.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно із Фізичної особи - підприємця Сідляр Дмитра Ігоровича (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» ( ; 03062, місто Київ, проспект Перемоги, буд. 67) заборгованість в розмірі 459 052,61 грн 6 885,79 грн та судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.02.2021р.

Суддя О.Д. Запотічняк