ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" лютого 2021 р. Cправа № 924/870/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства Кам`янець-Подільської районної ради "Надра Кам`янеччини" (юридична адреса: вул. Стовбова, 32, с. Зіньківці, Кам`янець - Подільський район, Хмельницька область, 32341; фактична адреса: вул. П`ятницька, 9 а, м. Кам`янець - Подільський, Хмельницька область, 32301)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

про стягнення 249021,21 грн,

Представники сторін:

позивача: Коробей Т.Д. - діє на підставі ордеру серія ВХ № 1009167 від 17.02.2021

відповідач - не з"явися.

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство Кам`янець - Подільської районної ради "Надра Кам`янеччини" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами відпуску лісоматеріалів зі складу постачальника від 15 та 17 липня 2019 року, в т.р. 218909,40 грн - основного боргу, 17166,55 грн - пені, 6477,29 грн - інфляційних втрат, 6467,97 грн - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами від 15.07.2019, від 17.07.2019 в частині проведення розрахунків за отримані лісоматеріали.

Як вбачається із змісту позовної заяви від 20.07.2020, відповідачем у позові вказано фізичну особу, що не є підприємцем.

Відповідно до ч.6 ст. 176 ГПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 27.07.2020 зобов`язано відділ з питань адміністративних послуг та державної реєстрації Літинської районної державної адміністрації надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1

Літинська районна державна адміністрація листом №01-17-951 від 31.07.2020 повідомила суд про те, що Центр надання адміністративних послуг не володіє запитуваною інформацією щодо вищевказаної особи.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 31.07.2020 зобов`язано Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016.

Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області на виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 31.07.2020 надіслало лист, яким повідомило, що станом на 04.04.2016 за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області станом на 04.04.2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 26.08.2020 зобов`язано Літинську селищну раду Вінницької області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016.

Листом № 02/13662 від 02.09.2020 Літинською селищною радою повідомлено суд, що починаючи з моменту передачі повноважень органам місцевого самоврядування щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян смт. Літин (з 04.04.2016 року), Літинська селищна рада не проводила вищевказаних дій щодо гр. ОСОБА_1 . На даний час реєстрація місця проживання ОСОБА_1 , як і фактичне його місце проживання, Літинській селищній раді не відомі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 09.09.2020 зобов`язано Літинський районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016.

17.09.2020 на адресу суду надійшов лист від № 0524-204/0524.1-20 від 15.09.2020 від Літинського PC УДМС України у Вінницькій області, в якому було повідомлено, що згідно постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року з 04.04.2016 року всі функції щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання, а також надання відповідної інформації передані до органів місцевого самоврядування. Відповідно запитуваними відомостями Літинський PC УДМС України у Вінницькій області не володіє.

Ухвалою від 22.09.2020 Господарський суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 924/870/20 за правилами загального позовного провадження.

Листом № 02/13694 від 16.09.2020, на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2020, Літинською селищною радою повідомлено суд, що починаючи з моменту передачі повноважень органам місцевого самоврядування щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян смт. Літин (з 04.04.2016 року), Літинська селищна рада не проводила вищевказаних дій щодо гр. ОСОБА_1 . На даний час реєстрація місця проживання ОСОБА_1 , як і фактичне його місце проживання, Літинській селищній раді не відомі.

10.11.2020 від представника позивача адвоката Т. Коробей до Господарського суду Хмельницької області надійшла заява від 10.11.2020 про розподіл судових витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою від 10.11.2020 Господарський суд Хмельницької області зобов`язано Літинську селищну раду Вінницької області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016.

Листом № 02/15810 від 13.11.2020, на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2020, Літинською селищною радою повідомлено суд, що починаючи з моменту передачі повноважень органам місцевого самоврядування щодо реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання громадян смт. Літин (з 04.04.2016 року), Літинська селищна рада не проводила вищевказаних дій щодо гр. ОСОБА_1 . На даний час реєстрація місця проживання ОСОБА_1 , як і фактичне його місце проживання, Літинській селищній раді не відомі.

20.11.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання від 20.11.2020 про приєднання до матеріалів справи копії довіреності, яка посвідчена нотаріально 05.11.2016, видавалася відповідачем для виконання повноважень, що випливають з підприємницької діяльності фізичним особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і в якій зазначено місце реєстрації відповідача - АДРЕСА_5 .

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 20.11.2020 справу № 924/870/20 передано на розгляд Господарському суду Вінницької області.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2020 року справу № 924/870/20 передано на розгляд судді Колбасову Ф.Ф.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.12.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021.

04.01.2021 на виконання вимог ухвали суду від 18.12.2020 від позивача надійшла заява від 30.12.2020, згідно якої останній підтримує позовні вимоги та просить суд їх задоволити у повному обсязі.

Ухвалою від 12.01.2021 підготовче засідання відкладено до 02.02.2021.

Ухвалою від 02.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/870/20 для судового розгляду по суті на 18.02.2021.

На визначену судом дату (18.02.2021) в судове засідання з"явився представник позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 02.02.2021.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 до дати припинення діяльності в якості фізичної особи-підприємця (09.06.2020р.) була адреса: АДРЕСА_4 .

Копії попередніх ухвал, які надсилалися відповідачу на адреси: АДРЕСА_1 - останнім відомим зареєстрованим місцезнаходженням відповідача та за адресою: АДРЕСА_2 - місцем реєстрації відповідача станом на 04.04.2016, повернулися до суду із відміткою органу поштового зв`язку про причину повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд повідомив відповідача - громадянина ОСОБА_1 про дату (18.02.2021), час (об 11:00 год.) та місце розгляду справи шляхом розміщення 03.02.2021 оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Господарського суду Вінницької області у справі № 924/870/20 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із відповідними ухвалами у зазначеному Реєстрі.

Таким чином, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до затягування судового процесу і є порушенням приписів статті 42 ГПК України, зокрема, стосовно виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"), а також в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка відповідача чи його представника в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст.178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задоволити.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 18.02.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

15.07.2019 між позивачем - Комунальним підприємством районної ради "Надра Кам"янеччини" (в Договорі - "Постачальник") та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується відпустити Покупцеві 20,949 м3 слідуючої продукції: вКруглі лісоматеріали класу якості А,В,С,D, дуб звичайний довж.1,0 і більше м., по цінах, які діють на момент продажу на умовах франко-верхній склад Постачальника, а Покупець зобов`язується отримати та оплатити дану продукцію на умовах, викладених в цьому Договорі.

Пунктами 2.1., 2.2. Договору від 15.07.2019 визначено, що постачання продукції приймається представником Покупця на складі Постачальника.

Погрузка та доставка продукції здійснюється транспортом Покупця і за його рахунок.

Умови оплати визначені у п. 2.3. Договору: за продукцію, що підлягає реалізації Покупець зобов`язується здійснювати оплату на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 7 банківських днів.

Відповідно до п.3.1. Договору за несвоєчасну оплату одержаної продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Даний Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31.12.19 (п. 4.3. Договору).

На виконання умов Договору від 15.07.2019 позивач відпустив на складі позивача ФОП ОСОБА_1 згідно видатковими накладними, товарно - транспортними накладними та специфікаціями - накладними: № 429 від 15.07.2019 лісоматеріалів в асортименті на загальну суму 96670,20 грн; № 430 від 15.07.2019 лісоматеріалів в асортименті на загальну суму 11355,00 грн.

Всього по Договору від 15.07.2019 позивачем відпущено ФОП ОСОБА_1 лісометеріалів на суму 108025,20 грн.

Строк оплати - 24.07.2019.

Проте матеріали справи не містять доказів проведення ФОП ОСОБА_1 розрахунків з позивачем за отриману продукцію по Договору від 15.07.2019.

17.07.2019 між позивачем - Комунальним підприємством районної ради "Надра Кам"янеччини" (в Договорі - "Постачальник") та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується відпустити Покупцеві 21,413 м3 слідуючої продукції: вКруглі лісоматеріали класу якості А,В,С,D, дуб звичайний довж.1,0 і більше м., по цінах, які діють на момент продажу на умовах франко-верхній склад Постачальника, а Покупець зобов`язується отримати та оплатити дану продукцію на умовах, викладених в цьому Договорі.

Пунктами 2.1., 2.2. Договору від 17.07.2019 визначено, що постачання продукції приймається представником Покупця на складі Постачальника. Погрузка та доставка продукції здійснюється транспортом Покупця і за його рахунок.

Умови оплати визначені у п. 2.3. Договору: за продукцію, що підлягає реалізації Покупець зобов`язується здійснювати оплату на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 7 банківських днів.

Відповідно до п.3.1. Договору за несвоєчасну оплату одержаної продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Даний Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31.12.19 (п. 4.3. Договору).

На виконання умов Договору від 17.07.2019 позивач відпустив на складі позивача ФОП ОСОБА_1 згідно видатковими накладними, товарно - транспортними накладними та специфікаціями - накладними: № 439 від 17.07.2019 лісоматеріалів в асортименті на загальну суму 41719,20 грн, № 438 від 17.07.2019 лісоматеріалів в асортименті на загальну суму 69165,00 грн.

Всього по Договору від 17.07.2019 позивачем відпущено ФОП ОСОБА_1 лісометеріалів на суму 110884,20 грн.

Строк оплати - 26.07.2019.

Проте матеріали справи не містять доказів проведення ФОП ОСОБА_1 розрахунків з позивачем за отриману продукцію по Договору від 17.07.2019.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позивач відпустив ФОП ОСОБА_1 лісоматеріалів згідно Договорів від 15.07.2019, від 17.07.2019 на загальну суму 218909,40 грн.

Відповідач доказів оплати за отриману продукцію на суму 218909,40 грн. суду не надав.

Позивач надіслав ФОП ОСОБА_1 лист № 01-11/30 від 01.06.2020, в якому просив про погашення боргу на протязі 7 банківських днів з дня отримання листа.

Проте, матеріали справи не містять відповіді ФОП ОСОБА_1 на лист № 01-11/30 від 01.06.2020.

Таким чином, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за Договорами від 15.07.2019, від 17.07.2019 склала 218909,40 грн.

Неналежне виконання зобов`язань за вказаними Договорами стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 09.06.2020 діяльність ОСОБА_1, як Фізичної особи - підприємця є припиненою.

Разом з тим, з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598 - 609 ЦК України, однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, оскільки основне зобов`язання за Договором не припинилося.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13 передбачено, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

До таких же висновків дійшла і Велика палата Верховного суду в постанові від 05.06.2018 по справа № 338/180/17. Зокрема в цій же постанові Велика палата Верховного суду дійшла висновку, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Таким чином, зобов`язання ФОП ОСОБА_1 за укладеними Договорами не припиняються, а залишаються за ним як фізичною особою.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 20 ГПК України, даний спір є підсудним саме господарському суду, що крім іншого підтверджується і судовою практикою, а саме постановою Великої палати Верховного суду від 05.06.2018 по справі № 338/180/17.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі продукції та дії відповідача по прийняттю вказаної продукції, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов`язання по оплаті отриманої продукції.

За змістом ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз Договорів свідчить, що в них відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у зв`язку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом терміни виконання відповідачем зобов`язання спливли, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови Договорів в частині своєчасної оплати продукції, що свідчить про неналежне виконання ним взятих на себе за Договорами зобов`язань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті продукції, отриманої від позивача на підставі Договорів за видатковими, товарно - транспортними накладними, покладеними в основу позову, доказів погашення заборгованості за отриману продукцію відповідач суду не надав, а тому позивач правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 218 909,40 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення суму пені в розмірі 17166,55 грн (з яких: 8522,15 грн - за період з 25.07.2019 по 25.01.2020 згідно Договору від 15.07.2019 та 8644,40 грн - за період з 27.07.2019 по 27.01.2020 згідно Договору від 17.07.2019), суму інфляційних втрат в розмірі 6477,29 грн (з яких 3240,76 грн за період серпень 2019 - червень 2020 згідно Договору від 15.07.2019 та 3236, 53 грн за період серпень 2019 - червень 2020 згідно Договору від 17.07.2019) та суму 3% річних в розмірі 6467,97 грн (з яких 3205,24 грн за період з 25.07.2019 по 20.07.2020 згідно Договору від 15.07.2019 та 3262,73 грн за період з 27.07.2019 по 20.07.2020 згідно Договору від 17.07.2019).

Згідно ч. 1ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГПК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Господарський суд зауважує, що ч.6 ст.232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п.3.1. Договорів за несвоєчасну оплату одержаної продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Дана норма підлягає застосовуванню за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи передбачили її сторони у договорі.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідають умовам укладених договорів та чинному законодавству.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат встановив, що пеня із становить 34647,60 грн (з яких: 17118,76 грн - за період з 25.07.2019 по 25.01.2020 згідно Договору від 15.07.2019 та 17528, 84 грн - за період з 27.07.2019 по 27.01.2020 згідно Договору від 17.07.2019), інфляційні втрати становлять 6636,91 грн (з яких 3275,12 грн за період серпень 2019 - червень 2020 згідно Договору від 15.07.2019 та 3361,79 грн за період серпень 2019 - червень 2020 згідно Договору від 17.07.2019), 3% річних становлять 6485,15 грн (з яких 3209,22 грн за період з 25.07.2019 по 20.07.2020 згідно Договору від 15.07.2019 та 3275,93 грн за період з 27.07.2019 по 20.07.2020 згідно Договору від 17.07.2019), що більше, ніж заявив позивач.

Тому позов в цій частині є також обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених вимог, а саме: 17166,55 грн пені, 6467,97 грн - 3% річних, 6477,29 грн - інфляційних втрат.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

При винесенні даного рішення суд врахував висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Витрати зі сплати судового збору в сумі 3735, 32 грн, відповідно ст. 129 ГПК України, підлягають віднесенню на відповідача.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

За змістом ч.3 ст.4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Як слідує з матеріалів справи, 07.07.2020 року між позивачем (за Договором - "Клієнт") та адвокатом Коробей Т.Д.(за Договором - "Адвокат") укладено Договір № 3/20 про надання правової допомоги від 07.07.2020 (далі - "Договір").

Відповідно до п.2.1., п.2.2. Договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар. Гонорар, що підлягає сплаті адвокату, становить 5000,00 грн. При підписані даного Договору Клієнт сплачує Адвокату весь розмір гонорару.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Слід зазначити, що на обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем було надано Договір № 3/20 про надання правової допомоги від 07.07.2020 року, копію ордеру серії ВХ № 1009167 від 17.02.2021 на ведення справи, рахунок - фактуру № 3 від 07.07.2020.

Факт проведення позивачем розрахунку за надані послуги підтверджується платіжним дорученням № 1033 від 07.07.2020 на суму 5000,00 грн.

З огляду викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача у повному обсязі в силу приписів ч.4 ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 13, 18, 42, 46, 73, 74, 76 -79, 86, 123, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства Кам`янець-Подільської районної ради "Надра Кам`янеччини" (вул. Стовбова, 32, с. Зіньківці, Кам`янець - Подільський район, Хмельницька область, 32341, ) 218 909,40 грн - заборгованості за договорами відпуску лісоматеріалів зі складу постачальника від 15 та 17 липня 2019, 17 166,55 грн - пені, 6467,97 грн - 3% річних, 6477,29 грн - інфляційних втрат, 3735,32 грн - витрат зі сплати судового збору та 5000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 24 лютого 2021 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Стовбова, 32, с. Зіньківці, Кам`янець - Подільський район, Хмельницька область, 32341)

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)