РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/20017/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Корма плюс», м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа-комбікорм», м. Київ

про стягнення 106 384,31 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корма плюс» (далі - ТзОВ «Корма плюс»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа-комбікорм» (далі - ТзОВ «Константа-комбікорм»/відповідач) про стягнення 106 384,31 грн, у тому числі: 12 133,97 грн - інфляційних втрат, 18 008,97 грн - 3% річних та 76 241,37 грн - пені, у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договорами поставки №17/92 від 05.10.2017 та №10/20 від 23.01.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.12.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.09.2020 у справі № 910/6714/20 затвердив мирову угоду, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корма плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Константа-комбікорм».

В п. 4 мирової угоди сторони погодили, що ТзОВ «Константа-Комбікорм» приймає на себе зобов`язання перерахувати на розрахунковий рахунок ТзОВ «Корма Плюс» грошові кошти в рахунок погашення основного боргу за договорами поставки №17/92 від 05.10.2017 у розмірі 919 711,04 грн, та погашення основного боргу за договором поставки №10/20 від 23.01.2020 у розмірі 92 927,52 грн, та відшкодувати судові витрати позивача в сумі 28 306,92 грн, а саме: 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що становить 8306,92 грн та витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн, тобто загальному розмірі 1 040 945,48 грн.

ТзОВ «Корма Плюс» в свою чергу, відмовляється від визначених пунктом 1 мирової угоди позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій: 67 424,48 грн - пені за договором поставки №17/92 від 05.10.2017 та 2 026,57 грн за договором поставки №10/20 від 23.01.2020, 9 177,64 грн - трьох відсотків річних за договором поставки №17/92 від 05.10.2017 та 320,79 грн - трьох відсотків річних за договором поставки №10/20 від 23.01.2020.

11.11.2020 приватним виконавцем Коноваловим О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63587496 на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 у справі №910/6714/20.

Під час виконавчого провадження з відповідача стягнуто в примусовому порядку на користь позивача заборгованість в сумі 1 036 104,57 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1406 від 23.11.2020 на суму 2 209,38 грн та платіжним дорученням № 1457 від 09.12.2020 на суму 1 033 895,19 грн.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в добровільному порядку укладена мирова угода не виконувалась внаслідок чого позивачем нараховано на суму боргу пеню у розмірі 76 241,37 грн, 3% річних в сумі 18 008,97 грн та інфляційні збитки в розмірі 12 133,97 грн у період з 05.05.2020 по 08.12.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом вище встановлено, що Господарським судом міста Києва ухвалою від 07.09.2020 у справі №910/6714/20 затверджено мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем.

Так, відповідно до п. 4 цієї угоди відповідач прийняв на себе зобов`язання перерахувати на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в рахунок погашення основного боргу за договорами поставки №17/92 від 05.10.2017 у розмірі 919 711,04 грн, та погашення основного боргу за договором поставки №10/20 від 23.01.2020 у сумі 92 927,52 грн, та відшкодувати судові витрати позивача в сумі 28 306,92 грн, а саме: 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що становить 8 306,92 грн та витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн, тобто загальному розмірі 1 040 945,48 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в добровільному порядку заборгованість погашена не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до приватного виконавця Коновалова О.С., яким було відкрито виконавче провадження з виконання ухвали суду від 07.09.2020 у справі № 910/6714/20.

Так, в межах виконавчого провадження було стягнуто з відповідача заборгованість на користь позивача.

Отже, ураховуючи неналежне виконання своїх зобов`язань за договорами поставки та невиконанням в добровільному порядку умов мирової угоди, позивач на суму боргу за договорами поставки №17/92 від 05.10.2017 та №10/20 від 23.01.2020 нараховує пеню р розмірі 76 241,37 грн, 3% річних в сумі 18 008,97 грн та інфляційні збитки у розмірі 12 133,97 грн у період з 05.05.2020 (наступний день після здійснення нарахування заборгованості за невиконання умов договорів в межах справи №910/6714/20) по 08.12.2020 (день перед погашенням заборгованості у повному обсязі).

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи, що ТзОВ «Корма плюс» відмовилось від нарахування пені та 3 % річних на суму боргу під час затвердження мирової угоди, позивач просить суд стягнути з ТзОВ «Константа-Комбікорм» пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за період з 05.05.2020 (наступний день після здійснення нарахувань заборгованості в межах справи №910/6714/20) по 08.12.2020 (попередній день перед погашенням заборгованості в повному обсязі).

Отже, приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами поставки, та ураховуючи, що відповідачем в добровільному порядку не було виконано умови мирової угоди, затвердженої Господарським судом міста Києва ухвалою від 07.09.2020 у справі № 910/6714/20, суд погоджується з доводами позивача щодо нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних, а також інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу та встановлено, що їх розмір обчислено позивачем арифметично вірно, відповідно заявлені суми підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Корма плюс» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа-Комбікорм» (01001, місто Київ, провулок Тараса Шевченка, будинок 13, квартира 39; ідентифікаційний код 40969842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корма плюс» (36014, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Харчовиків, будинок 6А; ідентифікаційний код 41498982) 76 241 (сімдесят шість тисяч двісті сорок одну) грн 37 коп. - пені, 18 008 (вісімнадцять тисяч вісім) грн 97 коп. - 3% річних, 12 133 (дванадцять тисяч сто тридцять три) грн 97 коп. - інфляційних втрат та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук