ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 справа № 914/1821/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства Будівельна компанія Максимум-Плюс, м. Львів

про: стягнення заборгованості в розмірі 139 534,94 грн.

Представники сторін:

від позивача: Попівняк Н.М. адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000406 від 16.06.2016 р.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1031204 від 21.07.2020 р.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс до Приватного підприємства Будівельна компанія Максимум-Плюс про стягнення заборгованості в розмірі 139 534,94 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.07.2020 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс до відповідача: Приватного підприємства Будівельна компанія Максимум-Плюс про стягнення заборгованості в розмірі 139 534,94 грн. судом залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

18.08.2020 р. позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 28.07.2020 р., подано заяву за вх. № 24572/20 про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2020 року відкрито провадження у справі № 914/1821/20 за правилами спрощеного позовного провадження і розгляд справи по суті було призначено на 23.09.2020 р.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду від 23.09.2020 р. Розгляд справи по суті відкладено на 21.10.2020 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.10.2020 р. судом постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 914/1821/20 за правилами загального позовного провадження за ініціативою суду, розгляд справи почати зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначити на 18.11.2020 р.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 18.11.2020 р. підготовче засідання у даній справі призначено на 16.12.2020 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.12.2020 р., суд продовжив строк підготовчого провадження у справі № 914/1821/20 на тридцять днів.

Ухвалою викликом Господарського суду Львівської області від 16.12.2020 р. підготовче засідання у даній справі призначено на 20.01.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.01.2021 р. судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 914/1821/20 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17.02.2021 р.

17.02.2021 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

17.02.2021 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 25.08.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 79052, м. Львів, вул. Низинна, 27, кв. 12 (докази містяться в матеріалах справи).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора № 090 ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2020 р. про відкриття провадження у справі № 914/1821/20 отримано відповідачем 18.11.2020 р.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Відтак, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи.

У ч. 3 ст.2 ГПК України визначені як основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом (п.п.2 і 10 ч.3 зазначеної статті).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/1821/20.

В судовому засіданні 17.02.2021 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

25 вересня 2018 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки продукції №25/09-1. Згідно з п. 1.1-1.3 предметом договору було поставка продукції, а саме бетону товарного, піску, щебеню, цементу. Сторони домовились, що кінцевий розрахунок з Постачальником за партію продукції не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього Договору партії товару (п.2.7). На виконання умов договору позивачем поставлено Бетон, однак Відповідачем не здійснено оплати. Основна заборгованість відповідача перед позивачем станом на момент прийняття позовної заяви становить 111 720,00 грн. Позивач звертався до відповідача в порядку досудового врегулювання спору, однак грошові кошти відповідачем не перераховано. Згоди щодо вирішення спору не досягнуто. Позивач вважає, що його права порушені. Відповідно до п.5.2 у випадку невиконання п.п.2.6,2.7 цього Договору постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення. Також Позивач має право вимоги щодо стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 139 534,94 грн. заборгованості, з яких основна сума боргу 111 720,00 грн., 3% річних 3581,00 грн., пеня - 24233,94грн. Розрахунки заборгованості, 3% річних та нарахованої пені позивачем долучено до позовної заяви.

Позиція відповідача.

17.02.2021 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 25.08.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 79052, м. Львів, вул. Низинна, 27, кв. 12 (докази містяться в матеріалах справи). Відповідач проти позову у визначеному Законом порядку не заперечив, не скористався своїми процесуальними правами, як відповідач у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора № 090, ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.08.2020 р. про відкриття провадження у справі № 914/1821/20 отримано відповідачем 18.11.2020 р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів в т.ч. оригіналів, суд встановив наступне.

25.09.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс (постачальник за договором, позивач у справі) та Приватним підприємством Будівельна компанія Максимум-Плюс (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір поставки продукції № 25/09-1. За змістом п.п. 1.1,1.2, 1.3 договору поставки сторони узгодили, що постачальник зобов`язується постачати Покупцеві продукцію, а Покупець зобов`язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату згідно з умовами цього Договору. Предметом постачання є продукція, визначена у замовленнях, які узгоджуються сторонами, згідно асортименту, що пропонується Постачальником. Згідно умов даного договору під Продукцією слід розуміти наступні товари: товарний бетон; пісок; щебінь; цемент. Згідно п. 2.1 договору поставки загальна вартість Продукції, що поставляється за цим договором складає загальну вартість всієї поставленої Продукції Покупцю, що засвідчується підписаними уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на Продукцію. Пунктом 2.7 договору поставки передбачено, що кінцевий розрахунок з Постачальником за партію продукції покупець проводить не пізніше 10 банківських днів з моменту прийняття поставленої згідно цього Договору партії товару.

Відповідно до п. 3.2 договору поставки датою постачання є дата фактичної передачі продукції Постачальником та прийняття Покупцем згідно з накладними.

У розділі 4 договору поставки сторони узгодили строк дії договору, зокрема, згідно з п.п. 4.1,4.2 цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання сторонами зобов`язань, якщо інший термін не вказано в договорі. Даний договір діє до 31.12.2019 р. Якщо ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення договору за 1 місяць до закінчення його терміну, то даний договір вважається продовженим автоматично на кожний наступний календарний рік (з 01 січня по 31 грудня), окрім випадків передбачених законодавством.

Враховуючи правову природу договору поставки продукції № 25/09-1від 25.09.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Бетонікс та Приватним підприємством Будівельна компанія Максимум-Плюс, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором поставки.

На виконання умов договору поставки № 25/09-1від 25.09.2018 р., позивачем згідно з видатковими накладними поставлено товар на загальну суму 111 720,00 грн. Відповідач частково розрахувався за поставлений товар. Поставка товару здійснювалась позивачем за наступними видатковими накладними, а саме: видаткова накладна № 8/08-050 від 08.08.2019 р. на суму 22 080,00 грн., видаткова накладна № 22/08-023 від 22.08.2019 р. на суму 19 125,00 грн., видаткова накладна № 22/08-025 від 22.08.2019 р. на суму 19 125,00 грн., видаткова накладна № 22/08-028 від 22.08.2019 р. на суму 21 250,00 грн., видаткова накладна № 29/08-040 від 29.08.2019 р. на суму 25 300,00 грн., видаткова накладна № 29/08-041 від 29.08.2019 р. на суму 26 450,00 грн., видаткова накладна № 29/08-042 від 29.08.2019 р. на суму 25 300,00 грн., видаткова накладна № 23/07-001 від 23.07.2019 р. на суму 26 510,00 грн., видаткова накладна № 23/07-002 від 23.07.2019 р. на суму 26 510,00 грн., видаткова накладна № 23/07-003 від 23.07.2019 р. на суму 26 510,00 грн., видаткова накладна № 23/07-004 від 23.07.2019 р. на суму 24 100,00 грн., видаткова накладна № 23/07-005 від 23.07.2019 р. на суму 24 100,00 грн., видаткова накладна № 23/07-006 від 23.07.2019 р. на суму 21 690,00 грн., видаткова накладна № 23/07-007 від 23.07.2019 р. на суму 21 690,00 грн., видаткова накладна № 23/07-008 від 23.07.2019 р. на суму 21 690,00 грн., видаткова накладна № 23/07-010 від 23.07.2019 р. на суму 14 460,00 грн., видаткова накладна № 24/07-020 від 24.07.2019 р., видаткова накладна № 24/07-021 від 24.07.2019 р. на суму 26 992,00 грн., видаткова накладна № 24/07-025 від 24.07.2019 р. на суму 22 172,00 грн., видаткова накладна № 24/07-026 від 24.07.2019 р. на суму 26 992,00 грн., видаткова накладна № 24/07-027 від 24.07.2019 р. на суму 24 582,00 грн., видаткова накладна № 24/07-028 від 24.07.2019 р. на суму 21 690,00 грн., видаткова накладна № 24/07-029 від 24.07.2019 р. на суму 21 690,00 грн., видаткова накладна № 24/07-030 від 24.07.2019 р. на суму 19 280,00 грн., видаткова накладна № 24/07-031 від 24.07.2019 р. на суму 24 100,00 грн., видаткова накладна № 8/08-049 від 08.08.2019 р. на суму 22 080,00 грн. Вказані видаткові накладні, згідно з якими відповідач отримував товар, долучені позивачем до матеріалів справи, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб. До матеріалів справи позивачем також долучено товарно-транспортні накладні.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями, які долучені позивачем до матеріалів справи, а саме: платіжне доручення № 190 від 18.04.2019 р. на суму 20 000,00 грн., платіжне доручення № 204 від 24.06.2019 р. на суму 30 740,00 грн., платіжне доручення № 228 від 31.07.2019 р. на суму 100 000,00 грн., платіжне доручення № 241 від 16.08.2019 р. на суму 100 000,00 грн., платіжне доручення № 254 від 21.08.2019 р. на суму 50 000,00 грн., платіжне доручення № 264 від 27.08.2019 р. на суму 50 000,00 грн., платіжне доручення № 285 від 17.09.2019 р. на суму 100 000,00 грн., платіжне доручення № 438 від 30.10.2019 р. на суму 50 000,00 грн.

Відтак, розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 111 720,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору з відповідачем, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія щодо оплати отриманого товару за вих.№ 25/02-05 від 25.02.2020 р. Проте вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та реагування (а.с. 72-73).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак основна заборгованість відповідача перед позивачем на час ухвалення рішення у даній справі становить 111 720,00 грн., яка підлягає до стягнення на користь позивача.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 5.2 договору поставки № 25/09-1від 25.09.2018 р. у випадку невиконання п.п. 2.6., 2.7. цього Договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно із п. 5.2 договору поставки № 25/09-1від 25.09.2018 р. позивачем нараховано відповідачу по кожній окремо видатковій накладній за несвоєчасну оплату товару пеню у загальному розмірі 24 233,94 грн. Розрахунки долучено позивачем до матеріалів справи. Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що такий проведений вірно, а позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України, позивачем на суму заборгованості нараховано 3% річних в розмірі 3 581,00 грн. по кожній видатковій накладній. Суд звертає увагу, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу (п.4.1, п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань). Крім цього, інфляційні втрати та відсотки річних не є способом забезпечення виконання зобов`язання, на відміну від пені, тому їх стягнення є допустимим незалежно від підстав/порядку їх застосування договором.

Розрахунки 3% річних та пені позивачем долучено до матеріалів справи. Суд, перевіривши, здійснений позивачем розрахунок 3% річних та пені, встановив, що такі проведені згідно з чинним законодавством і в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Станом на день прийняття рішення, доказів оплати зі сторони відповідача проведених позивачем нарахувань пені та 3% річних та доказів в спростування наведених обставин, суду не надано.

На час ухвалення рішення у справі у суду відсутні належні і допустимі докази того, що договір поставки продукції № 25/09-1від 25.09.2018 р., укладений між сторонами у даній справі, визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Видаткові накладні, які долучені позивачем до матеріалів справи та відповідно до яких здійснювалась поставка товару відповідачу, підписані повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які є предметом доказування у справі судом визнаються встановленими та позовні вимоги до відповідача щодо стягнення 111 720,00 грн. основної заборгованості, 3 581,00 грн. 3% річних та 24 233,94 грн. пені є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 2 102,00 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача, так як спір виник з його вини і не погашено суму заборгованості на час ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, п.1 ч. 3 ст. 202, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Приватного підприємства Будівельна компанія Максимум-Плюс (79052, м. Львів, вул. Низинна, 27, кв. 12; код ЄДРПОУ № 42370704) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонікс (79045, м. Львів, вул. Коломийська, 5/29; код ЄДРПОУ № 37800875) 111 720,00 грн. основної заборгованості, 3 581,00 грн. 3% річних, 24 233,94 грн. пені та 2 102,00 грн. понесених втрат на сплату судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 18.02.2021 р.

Суддя О.З. Долінська