ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. Справа№ 910/1780/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Тарасенко В.В. дов. №3235 від 26.10.20р;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: Морозова О.В. дов. №0121-21/6 від 21.01.20р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.12.2020 (повний текст складено 29.12.2020) (суддя Зеленіна Н.І.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс"

про забезпечення позову у справі №910/1780/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛБЕ Україна"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Банк "Портал"

про стягнення 4 139 130,40 грн. та витребування майна,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" від 22.12.2020 р. про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач є власником магістрального тепловоза 2М62У №0392, а однією із позовних вимог є витребування цього тепловоза у відповідача. У процесі розгляду справи судом було залучено третьою особою 2 - АТ "Банк "Портал", яким, за твердженням заявника апеляційної скарги, постійно вчиняються дії щодо затягування розгляду справи (подання заяв про відкладення розгляду справи, зупинення провадження у справі, тощо), при цьому банком не надано доказів на підтвердження прав заставодержателя щодо спірного тепловоза. У грудні 2020 року позивачу стало відомо, що АТ "Банк "Портал" (третя особа 2) вчиняє дії щодо продажу належного позивачу майна, що підтверджується роздруківками з інтернет-ресурсів (prozorro.sale, zakupki.prom.ua, smarttender.biz), у зв`язку із чим ним позивачем була подана заява про забезпечення позову, в задоволенні якої судом першої інстанції безпідставно відмовлено.

Сторони і треті особи належним чином повідомлялись про дату та час розгляду справи. Третя особа 1 отримала ухвали суду, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. Ухвала, яка направлялась за адресою державної реєстрації відповідача, повернута поштою з довідкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Неявка у судове засідання представників відповідача і третьої особи 1 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити, також пояснила, що законодавством не передбачено реєстрації тепловозів, однак його окремі вузли мають заводські номери.

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вказала, що банк має декілька тепловозів моделі 2М62У і розміщував оголошення про реалізацію власного тепловоза, який перебуває у нього на балансі, а не спірного.

Заслухавши пояснення представників позивача і третьої особи 2, дослідивши матеріали оскарження ухвали, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів оскарження вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" (позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" (відповідач) у якому просило:

- стягнути з відповідача 4 139 130,40 грн суми попередньої оплати;

- витребувати у відповідача магістральний тепловоз двосекційний 2М62У №0392, 2000 р.в., який був переданий відповідачу за умовами Договору на капітальний ремонт та модернізацію тягового рухомого складу з продовженням строку експлуатації №1/4-РМ від 20.04.2018, а також дизель-генератор 5-26ДГ №479, 2010 р.в. та демонтовані процесі ремонту вузли та агрегати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору поставки від 19.04.2018 №190418 позивач придбав у ТОВ "Колбе України" (третя особа 1) магістральний тепловоз (двосекційний) 2М62У №0392, 2000 р.в, який в подальшому передав відповідачу для проведення капітального ремонту і модернізації та здійснив попередню оплату за ці роботи. Однак, відповідачем не були виконані зобов`язання перед позивачем, капітальний ремонт тепловозу так і не було проведено, у зв`язку із чим позивач звернувся із даним позовом про повернення суми попередньої оплати та тепловозу.

Під час вирішення спору АТ "Банк "Портал" подало клопотання про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, яке було обґрунтовано тим, що між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1523-КЛ від 23.09.2015, а в подальшому було укладено Договір застави №40 від 12.03.2018, за яким в забезпечення виконання ТОВ "Укртранс-Ремонт" зобов`язань за Договором про відкриття кредитної лінії №1523-КЛ від 23.09.2015 р. в заставу передано тепловоз двосекційний 2М62У №0392.

Вказане клопотання було задоволено судом та залучено АТ "Банк "Портал" третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

22 грудня 2020 року позивачем подана заява про забезпечення позову, у якій він просив суд заборонити АТ "Банк "Портал" та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії (продаж, ремонт, зняття комплектуючих, вузлів, агрегатів, переміщення тощо) щодо магістрального тепловозу двосекційного 2М62У №0392, 2000 р.в., який належить на праві власності ТОВ "Мінерфін-Транс".

Заява мотивована тим, що АТ "Банк "Портал" вчиняє дії щодо продажу належного позивачу майна, що підтверджується роздруківками з інтернет-ресурсів (prozorro.sale, zakupki.prom.ua, smarttender.biz), які додані до заяви, тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду в частині витребування тепловоза у відповідача.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд прийшов до висновку щодо відсутності обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується, у тому числі, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем або іншими особами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

З матеріалів оскарження, вбачається, що позивач просить, у тому числі, витребувати у відповідача магістральний тепловоз (двосекційний) 2М62У №0392, 2000 р.в, а третьою особою 2 були розміщені оголошення про продаж магістрального тепловозу 2М62У (секція А, секція Б) 2000 р.в.

Однак позивачем, всупереч положенням статей 76-79 ГПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, не надано суду доказів, які б належним чином дозволяли ідентифікувати спірний магістральний тепловоз 2М62У та відрізнити його поміж інших тепловозів цієї моделі, а також не надано належних доказів того, що банк вчиняє дії з продажу саме спірного тепловоза.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов підставного висновку про те, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає до задоволення.

При цьому, відмова у забезпеченні позову не позбавляє позивача права повторно подати заяву про забезпечення позову, з наданням належних доказів, на підтвердження своїх доводів.

Щодо посилань позивача правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 05.11.2020 у справі №917/668/20, то вони не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки вказана постанова була прийнята за інших фактичних обставин справи, зокрема, у вказаній справі забезпечення позову (арешт) було застосовано щодо конкретного індивідуально визначеного нерухомого майна (земельних ділянок, які мають відповідні кадастрові номери).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерфін-Транс" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2020 року - без змін.

2. Матеріали оскарження повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 23.02.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко