РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/19646/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком"

про стягнення 55 242,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Фізична особа-підприємець Гавриленко Вадим Вікторович (далі - ФОП Гавриленко В.В., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (далі - ТОВ «Пайлком», відповідач) про стягнення 55 242,36 грн за поставлений позивачем, але не оплачений відповідачем товар (43 896,00 грн основного боргу, 4720,52 грн пені, 996,66 грн 3% річних, 1239,58 грн інфляційних, 4389,60 грн штрафу). Крім цього, просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 610, 625, 692 ЦК України позивач зазначає, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором поставки нафтопродуктів б/н від 02.03.2020 в частині повної та своєчасної оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали шляхом подання до суду належним чином засвідчених копій документів, доданих до позовної заяви.

23.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 № 910/19646/20 виправлено описку у вступній частині ухвали Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 № 910/19646/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 456 позивач ухвалу суду про відкриття провадження отримав 09.01.2021.

Відповідач у встановлений ухвалою суду п`ятнадцятиденний строк відзиву на позовну заяву не надав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами статті 10 зазначеного Закону закріплено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 21, прим. 201.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 направлялась судом на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу відповідача, проте, конверт повернувся з відміткою: "інші причини".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 910/19646/20 належним чином.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Судом встановлено, що 02.03.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів б/н (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, надалі - «Товар», відповідно до умов цього договору.

Найменування, одиниці виміру, ціна, кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються в рахунку постачальника на підставі заявки покупця. Вказані умови узгоджуються сторонами в специфікаціях на кожну окрему партію товару, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2. договору).

Пунктом 2.3 договору визначено, що приймання-передача нафтопродуктів та перехід права власності на них оформляються видатковою накладною та/або актом приймання-передачі, та/або товаро-транспортною накладною. З дати підписання цих документів товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю та якістю, а право власності на товар таким, що перейшло від постачальника до покупця.

Покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого постачальником рахунку в день його виписки, якщо інше не передбачене специфікацією (п. 4.2. договору).

У пункті 5.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару та/або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов оплати вартості товару та /або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника окрім пені, передбаченої цим пунктом, штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу за кожен випадок несплати або несвоєчасної сплати вартості товару, або за кожний випадок невиконання письмових вимог постачальника про усунення порушень.

Відповідно до п. 5.6. договору, пеня та штрафні санкції, визначені даним договором, нараховуються за весь час прострочення, починаючи з дня виникнення заборгованості та закінчуючи днем її повного погашення, без застосування обмежень, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 9.1. договору, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Якщо до 01 грудня календарного року жодна із сторін письмово не заявить про припинення договору то його строк дії договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації.

На виконання умов договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано обумовлений товар на загальну суму 43 896,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Рсх-000145 від 03.03.2020, яка підписана представниками сторін.

Як зазначає позивач, відповідачем не сплачено за поставлений товар, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 43 896,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 4.2. договору визначено, що покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого постачальником рахунку в день його виписки, якщо інше не передбачене специфікацією.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивачем як продавцем було виконано обов`язок з передання відповідачу товару як покупцю, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 43 896,00 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, видатковою накладною № Рсх-000145 від 03.03.2020 та товарно-транспортною накладною № Рсх-000145 від 03.03.2020, які підписані представниками сторін та скріплені печаткою позивача.

Враховуючи те, що строк оплати вартості отриманого товару в заявленій сумі 43 896,00 відповідно до п. 4.2. договору є таким, що настав, за відсутності доказів оплати, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача 43 896,00 грн боргу.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 4720,52 грн за загальний період з 05.03.2020 по 06.12.2020 та 4389,60 грн штрафу.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, не оплатив, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Разом з тим, пунктом 5.6. договору, сторони передбачили, що пеня та штрафні санкції, визначені даним договором, нараховуються за весь час прострочення, починаючи з дня виникнення заборгованості та закінчуючи днем її повного погашення, без застосування обмежень, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У пункті 5.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару та/або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов оплати вартості товару та /або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника окрім пені, передбаченої цим пунктом, штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу за кожен випадок несплати або несвоєчасної сплати вартості товару, або за кожний випадок невиконання письмових вимог постачальника про усунення порушень.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку пені в розмірі 4 720,52 грн за загальний період з 05.03.2020 по 06.12.2020, судом встановлено, що він є арифметично невірним. Так, за розрахунком суду, сума пені за визначений період складає 4 720,62 грн.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу, відповідно до якого, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому вимога позивача про стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем, тобто 4 720,52 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу позивача в розмірі 4 389,60 грн, судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 996, 66 грн за загальний період з 05.03.2020 по 06.12.2020 та інфляційну складову боргу в розмірі 1239,58 грн за період з березня 2020 року по жовтень 2020 року.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом визнано їх обґрунтованими та арифметично вірними, тому вимога позивача в частині стягнення 3% річних у розмірі 996,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 1239,58 грн підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач письмового відзиву на позов, контрозрахунку заявлених вимог, доказів, які б свідчили про відсутність відповідних обов`язків щодо сплати заборгованості, суду не надав, стверджувань позивача не спростував.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 в справі № 910/3442/18.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правої допомоги № б/н від 03.12.2020, укладений між позивачем та Адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича, ордер, серія АР № 1030651 від 03.12.2020, рахунок на оплату № 224 від 04.12.2020 на суму 3000,00 грн, акт про прийняття послуг з надання правової допомоги № б/н від 07.12.2020 з переліком наданих юридичних послуг.

Також позивачем долучено платіжне доручення № 960 від 04.12.2020 про сплату за послуги з правничої допомоги згідно рахунку № 224 від 04.12.2020 на загальну суму 3 000,00 грн.

Таким чином, беручи до уваги підтвердження позивачем правового статусу адвоката, надання доказів фактичного обсягу надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами та відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку обґрунтованість поданої заяви, у зв`язку з чим, судом покладаються на відповідача витрати позивача на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 21, прим. 201, код 41360098) на користь Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 43 896,00 грн (сорок три тисячі вісімсот дев`яносто шість гривень 00 коп.) основної заборгованості, 4 720,52 грн (чотири тисячі сімсот двадцять гривень 52 коп.) пені, 4 389,60 грн (чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень 60 коп.) штрафу, 996,66 грн (дев`ятсот дев`яносто шість гривень 66 коп.) 3% річних, 1239,58 грн (одна тисяча двісті тридцять дев`ять гривень 58 коп.) інфляційних втрат, 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) судового збору та 3000,00 (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 25.02.2021.

Суддя О.Г. Удалова