ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 5011-43/4949-2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О. В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2020

в межах справи про банкрутство № 5011-43/4949-2012

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до Підприємства з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія" Товариства з обмеженою відповідальністю в особі ліквідатора арбітражного керуючого Щербаня О.М.

за участю 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Порцелак Лтд" (SIA "Porzelack")

2) Акціонерного товариства "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft)

про визнання поруки припиненою

Учасники справи:

від ОСОБА_1 - особисто ОСОБА_1 ;

від ОСОБА_2 - особисто ОСОБА_2 ;

від ПзІІ "Інтертехнологія" ТОВ - не з`явився;

від ТОВ "Порцелак Лтд" - Блажкевич С. В.;

від АТ ""Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" - Москаленко А. С.

1. Короткий зміст заявлених вимог

1.1. 26.12.2019 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач-1) та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2., позивач-2) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями "Інтертехнологія" Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ПзІІ "Інтертехнологія", відповідач) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Щербаня О.М. в межах справи № 5011-43/4949-2012 про банкрутство вказаного підприємства про визнання припиненою поруки позивачів за договором поруки від 20.04.2004, укладеним з юридичною особою за законодавством Федеративної Республіки Німеччина акціонерним товариством "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft) для забезпечення виконання зобов`язань по контракту № 10412280 від 20.04.2004.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані відмовою сторін за контрактом від його виконання, у зв`язку з чим можливе настання негативних наслідків для позивачів, як поручителів.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2020, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020, у позові відмовлено повністю.

2.2. Судові рішення мотивовані наступним:

- відповідач не є стороною за Договором поруки та немає жодного відношення до зобов`язань, які ним передбачено, а відтак до нього не може бути і звернено вимогу щодо припинення поруки передбаченої в такому договорі;

- ПзІІ "Інтертехнологія" є неналежним відповідачем у справі;

- в даному випадку належними відповідачами можуть бути інші сторони договору поруки, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Порцелак Лтд" (SIA "Porzelack") та Акціонерне товариство "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft);

- заміна неналежного відповідача здійснюється судом за клопотанням позивача. При цьому, процесуальне законодавство не передбачає можливості такої заміни за ініціативою суду за відсутності клопотання позивачів;

- згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача;

- оскільки станом на 11.06.2020 (дату винесення оскаржуваної ухвали) позивачі не зверталися до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статті 11, частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини четвертої статті 13, частини другої статті 48 ГПК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

3. Встановлені судами обставини

3.1. Між "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порцелак Лтд" (SIA "Porzelack") 20.04.2004 було укладено контракт № 10412280 на купівлю друкарського обладнання: "КВА RAPIDA 74+5+L ALV2 2004".

3.2. Між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ "Порцелак Лтд" (SIA "Porzelack") та акціонерним товариством "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft) був укладений договір поруки від 20.04.2004 для забезпечення виконання зобов`язань по контракту № 10412280 від 20.04.2004.

3.3. 12.05.2004 між ТОВ "Порцелак Лтд" (SIA "Porzelack") та ПзІІ "Інтертехнологія" було укладено контракт № PR-LV/120504 на купівлю друкарського обладнання: "КВА RAPIDA 74+5+L ALV2 2004".

3.4. Рішенням Господарського суду міста Києві від 14.09.2010 у справі № 38/32 контракт № PR-LV/120504 від 12.05.2004 визнано недійсним.

3.5. Постановою Господарського суду міста Києва від 17.05.2012 визнано ПзІІ "Інтертехнологія" банкрутом.

4. Короткий зміст касаційної скарги

4.1. 09.11.2020 позивачі звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просили скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2020, направити справу № 5011-43/4949-2012 на новий розгляд.

5. Узагальнені доводи касаційної скарги

5.1. Суди не застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: статтю 553, частину третю статті 554 та статті 559, 598 ЦК України.

5.2. Судами порушено норми частину другу статті 19 та статей 55, 124 Конституції України в частині забезпечення права позивачів на судовий захист.

На переконання скаржників, суди першої та апеляційної інстанцій не повинні були ухвалювати рішення про відмову у позові з тих підстав, що один із учасників справи має не той процесуальний статус. З метою реалізації легітимного очікування позивачів на розгляд їх справи в суді, суд повинен був змінити процесуальний статус одного з учасників і продовжити розгляд справи по суті.

5.3. Суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та з`ясувавши позиції сторін по суті спору, не врахували, що позовну вимогу до ПзІІ "Інтертехнологія" заявлено саме тому, що з вказаним підприємством пов`язані підстави для припинення поруки, адже відповідач є стороною основного договору, виконання якого забезпечувалося договором поруки.

5.4. Суди попередніх інстанцій порушили вимоги пункту 3 частини п`ятої статті 13 ГПК України, оскільки не врахували, що позивачі, як фізичні особи, особисто представляли свої інтереси в судовому засіданні господарського суду. Разом з цим, суд першої інстанції не роз`яснив позивачам право на подання клопотання щодо зміни кола відповідачів та не пояснив, які дії потрібно вчинити для належної реалізації права на судовий захист.

5.5. На переконання скаржників, наразі відсутня позиція Великої Палати Верховного Суду, яка б надала право суду без вирішення правового конфлікту відмовити у позові, а той правовий висновок, на який послався суд апеляційної інстанції, а саме викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18), не розповсюджується на спірні правовідносини.

5.6. Зміна процесуального статусу третіх осіб у справі на співвідповідачів була в межах компетенції суду (роз`яснити позивачам право на заміну). Не проведення такої заміни у складі учасників не впливає на вирішення справи по суті, оскільки позивачі просили суд припинити поруку, а не здійснити стягнення коштів з відповідача.

6. Узагальнені доводи інших учасників щодо касаційної скарги

6.1. Акціонерне товариство "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft) у відзиві заперечувало проти доводів касаційної скарги, зазначаючи наступне:

- скаржниками не обґрунтовано та не доведено жодну з підстав касаційного оскарження, визначену процесуальним законодавством;

- у даному випадку відсутні підстави для скасування оскаржених судових рішень, оскільки існує чітка та стала позиція Верховного Суду з приводу спірних правовідносин і підстави для її зміни (відступу) відсутні;

- суди встановили всі належні до встановлення обставини на підставі допустимих доказів;

- судами застосовано всі належні до застосування норми чинного законодавства.

7. Касаційне провадження

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2020 касаційну скаргу позивачів на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме: виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 названого Кодексу підстави (підстав).

17.12.2020 до Верховного Суду надійшла заява скаржників про усунення недоліків касаційної скарги.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивачів на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2020. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 09.02.2021 о 15:00.

7.3. В судовому засіданні 09.02.2021 скаржники та представник ТОВ "Порцелак Лтд" (SIA "Porzelack") підтримали касаційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити.

Представник АТ "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft) заперечував проти касаційної скарги з підстав, наведених у відзиві, просив суд залишити скаргу без задоволення.

Представник ПзІІ "Інтертехнологія" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

7.4. До визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом касаційної скарги, із вказівкою на наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 09.02.2021.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Враховуючи, що явка представників у судове засідання не була визнана обов`язковою, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представника ПзІІ "Інтертехнологія".

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

8.1. Позивачами заявлено вимогу до ПзІІ "Інтертехнологія" про визнання припиненою поруки за договором від 20.04.2004, укладеним з юридичною особою за законодавством Федеративної Республіки Німеччина АТ "Кьоеніг унд Бауер Акціенгезельшафт" (Koenig & Bauer Aktiengesellschaft), з метою забезпечення виконання зобов`язань по контракту № 10412280 від 20.04.2004.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, відмовив у задоволення вимог позивачів з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

8.2. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Згідно з частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

8.3. Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

8.4. Відповідно до статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

В статті 45 ГПК України зазначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Статті 47, 48 ГПК України визначають порядок та умови участі у справі кількох відповідачів, залучення до участі у справі співвідповідача та заміну неналежного відповідача.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

8.5. У вирішенні питання щодо належно обраного відповідача, суд касаційної інстанції враховує, що належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

8.6. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами заявлено позовну вимогу про визнання припиненою поруки за договором від 20.04.2004.

З встановлених судами попередніх інстанцій обставин слідує, що 20.04.2004 між фірмою Koenig & Bauer Aktiengesellschaft (далі - фірма "КВА"), як продавцем, фірмою SIA "Porzelack", як покупцем, та ПзІІ "Інтертехнологія" (отримувач) укладено контракт № 10412280 від 20.04.2004, за умовами якого продавець продає, а покупець купує обладнання (товар) за специфікацією (додаток № 1). До зобов`язання отримувача віднесено приймання товару від перевізника, його митне оформлення, розвантаження, доставка на монтажний майданчик, забезпечення збереження товару та умов виконання продавцем пусконалагоджувальних робіт.

20.04.2004 між фірмою "КВА" (кредитор), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителі) було укладено договір поруки, предметом якого є відповідальність поручителів перед кредитором за виконання зобов`язань SIA "Porzelack" (боржник) за контрактом № 10412280 від 20.04.2004, укладеним між фірмою "КВА" та SIA "Porzelack".

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Отже, під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Як випливає з умов договору поруки, учасниками за вказаним зобов`язанням є фірма "КВА", позивачі та SIA "Porzelack". ПзІІ "Інтертехнологія" не є учасником цього зобов`язання.

ПзІІ "Інтертехнологія" зазначено у контракті № 10412280 від 20.04.2004 як отримувача товару, придбаного SIA "Porzelack". Однак саме зобов`язання SIA "Porzelack", як покупця за контрактом № 10412280 від 20.04.2004, були забезпечені порукою позивачів на підставі договору від 20.04.2004. Відтак ПзІІ "Інтертехнологія" не є особою, яка прийняла на себе обов`язки або набула прав за договором поруки від 20.04.2004, а тому не може бути відповідачем у спорі про визнання поруки припиненою, про що вірно зазначили у своїх рішеннях суди першої і апеляційної інстанцій та не спростували скаржники.

У зв`язку з наведеним, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що до ПзІІ "Інтертехнологія" не може бути звернено вимогу щодо припинення поруки, передбаченої в договорі від 20.04.2004.

Посилання скаржників (пункт 5.6 цієї постанови) на те, що оскільки позивачами заявлено вимогу про припинення поруки, а не про стягнення коштів з відповідача, то не проведення заміни у складі учасників (неналежного відповідача) не впливає на вирішення справи по суті, відхиляється судом касаційної інстанції з огляду на те, що як зазначалося вище, відповідачем у справі може бути особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Натомість у даному випадку вказана позивачами особа відповідача не є стороною договору, припинити поруку за яким просять позивачі, та не є особою, перед якою за умовами договору поруки від 20.04.2004 позивачі, як поручителі, зобов`язалися відповідати за виконання зобов`язань по контракту № 10412280 від 20.04.2004, з чого можна дійти висновку про те, що права та охоронювані законом інтереси, про які зазначають позивачі, не підлягають захисту в судовому порядку саме від відповідача - ПзІІ "Інтертехнологія".

8.7. Аргументи касаційної скарги, наведені в пункті 5.2 цієї постанови, щодо порушення судами попередніх інстанцій норм статей 19, 55, 124 Конституції України в частині забезпечення права позивачів на судовий захист та відсутності підстав для ухвалення рішення про відмову у позові з тих мотивів, що один із учасників справи має не той процесуальний статус, відхиляються судом касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З наведеного випливає, що заміна неналежного відповідача може бути здійснена судом лише за клопотанням позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Під час розгляду справи за незмінного складу сторін (відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача належним в порядку статті 48 ГПК України) за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, оскільки суд за власною ініціативою не має права на вчинення процесуальної дії з заміни відповідача.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц та від 26.11.2019 у справі № 905/386/18.

8.8. Суд касаційної інстанції враховує, що згідно з частинами першою та другою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку здійснення судом заміни неналежного відповідача за відсутності необхідного для вчинення такої процесуальної дії клопотання позивача) не відповідає таким засадам (принципам) господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

ГПК України дає можливість учасникам справи повною мірою реалізувати надані їм процесуальні права і частина друга статті 14 ГПК України передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас, згідно з частиною четвертою статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

8.9. Крім того, суд касаційної інстанції звертається до практики Європейський суд з прав людини, який наголошував на тому, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням (рішення "Мушта проти України").

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany)).

З наявних у матеріалах справи протоколів судового засідання вбачається, що суд першої інстанції роз`яснив права та обов`язки учасників судового процесу присутнім у судових засіданнях учасникам справи, у тому числі позивачам. Зауваження на протоколи судових засідань щодо неточності зазначених у них відомостей позивачами не подавалися, у зв`язку з чим не вбачаються підстави для висновку про необізнаність позивачів з наданими їм процесуальними правами та обов`язками.

8.10. Доводи касаційної скарги, наведені у пункті 5.3 цієї постанови, відхиляються судом касаційної інстанції як такі, що пов`язані із встановленням обставин справи та оцінкою відповідних доказів, що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту", повноваження якого визначені у статті 300 ГПК України. Перевірка відповідних доводів (аргументів) скаржника перебуває поза визначеними названою статтею межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Аргумент касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: статті 553, 554, 559, 598 ЦК України (пункт 5.1 цієї постанови), якими врегульовані правовідносини по договору поруки та припиненню зобов`язання відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки зі змісту мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд не встановлював обставини відносно наявності чи відсутності підстав для припинення поруки позивачів. Підставою для відмови у позові слугувало те, що позов подано до неналежного відповідача.

Посилання скаржників на відсутність позиції Великої Палати Верховного Суду, яка б надала право суду без вирішення правового конфлікту відмовити у позові, а також застосування судом апеляційної інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин сторін (пункт 5.5 цієї постанови), відхиляються судом касаційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18), на яку послався суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначено про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Скаржники вважають, що вказана правова позиція стосується випадку, коли участь у справі приймають кілька відповідачів і не всі з них є належними. Однак у даній справі відповідачем вказано лише одну особу, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд повинен був відступити від вищезгаданої правої позиції як такої, що не підлягає застосуванню.

Суд касаційної інстанції вважає помилковими зазначені доводи скаржників, оскільки згаданий правовий висновок роз`яснює правові наслідки, які наступають у разі, якщо позивач невірно визначив особу відповідача у справі. При чому настання таких наслідків відносно неналежного відповідача не ставиться у залежність від загальної кількості заявлених у позові відповідачів.

8.11. Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції щодо відмови у позові до ПзІІ "Інтертехнологія", як неналежного відповідача.

9. Висновки за результатами касаційного розгляду

9.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

9.2. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування.

З огляду на викладене, постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та ухвала Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у цій справі підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Зважаючи на висновок суду касаційної інстанції про відмову у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі № 5011-43/4949-2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк