ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"15" лютого 2021 р. Справа № 924/1196/20

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Дідику Р.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОАГРОСТІМ", м. Харків

до Фермерського господарства "Кунчанський", с. Кунча Теофіпольського району Хмельницької області

про стягнення 862 336,76грн., з яких: 618 100,00грн. - основного боргу, 183 258,00грн. - штрафу, 19 430,09грн. - пені, 8 959,28грн. - інфляційних втрат, 32 589,39грн. - 20% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Дем`янов Ю.М. - згідно ордера серії ВХ №1007214 від 07.12.2020р.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, подані клопотання та стислий виклад позицій сторін.

09.11.2020 року до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОАГРОСТІМ", м. Харків до Фермерського господарства "Кунчанський", с. Кунча Теофіпольського району Хмельницької області про стягнення 888 384,46грн., з яких: 618 100,00грн. - основного боргу, 245 430,00грн. - штрафу, 9 176,19грн. - пені, 1 694,12грн. - інфляційних втрат, 13984,15грн. - 20% річних у зв`язку із неналежним виконанням умов договору поставки №12/03 від 12.03.2020р.

Ухвалою від 16.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1196/20 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

На адресу суду 11.01.2021р. позивач подав заяву від 05.01.2021р. про зменшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 862 336,76грн., з яких: 618 100,00грн. - основного боргу, 183 258,00грн. - штрафу, 19 430,09грн. - пені, 8 959,28грн. - інфляційних втрат, 32 589,39грн. - 20% річних.

У судовому засіданні 11.01.2021р. було постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою заяву про зменшення позовних вимог прийнято, закрито підготовчого провадження та призначено розгляд справи по суті на "15" лютого 2021р.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання від 11.02.2021р., згідно якого просив суд розгляд справи провести без його участі. В поданому клопотанні підтвердив погашення відповідачем основної суми боргу в повному обсязі. Щодо стягнення інших вимог, зазначив на необхідності їх стягнення в повному розмірі з урахуванням заяви про зменшення. Вказав, що понесені судові витрати у зв`язку зі сплатою боргу вже після подання позову повинні бути покладені на відповідача та заперечив щодо зменшення розміру неустойки.

Представник відповідача в судовому засіданні та у поданому на адресу суду відзиві заперечує щодо стягнення додаткових нарахувань на суму основного боргу зважаючи на їх безпідставність. Вказує, що основний борг відповідачем визнається та був сплачений. Звертає увагу на необхідності врахування підстав зменшення суми неустойки, а також виникнення форс-мажорних обставин у вигляді запровадження на території України карантину та карантинних обмежень. Акцентує на незначному терміні прострочення виконання зобов`язання, а застосування штрафних санкцій майже в половину боргу вважає необґрунтованими. Зазначає на невідповідності об`єктивним затратам у справі заявлені адвокатські витрати.

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка позивача не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фермерське господарство „Кунчанський зареєстроване за місцезнаходженням: 30609, Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Кунча; .

12.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКОАГРОСТІМ" (далі - постачальник) та Фермерським господарством „Кунчанський (далі - покупець) укладено Договір поставки №12/03, (далі договір), згідно якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар добриво „АЙЛІС (п. 1.1.1. договору), найменування, кількість, комплектність, ціна та інші необхідні характеристики якого визначаються сторонами у специфікаціях, які складаються на кожну окрему партію товару і є невід`ємними частинами цього договору, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (п. 2.1 договору).

Ціна товару визначається залежно від конкретних умов поставки та погоджується сторонами в специфікаціях, якщо інше не передбачено умовами нього договору (п. 3.1 договору). Ціна товару включає в себе податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість

транспортування відповідно до базису поставки, вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати

постачальника, які пов`язані з поставкою товару у відповідності до базису поставки (п. 3.2 договору).

Відповідно до п.п. 3.5, 3.6, 3.8, 3.10 договору: оплата товару за цим договором здійснюється покупцем наступним чином:

передоплата у розмірі 40 % суми, яка визначена у відповідній Специфікації вноситься покупцем на рахунок постачальника не пізніше ніж за 10 календарних днів до поставки товару постачальником;

залишок суми в розмірі 20 % вартості товару сплачується в строк не пізніше 31 серпня 2020р.;

залишок суми в розмірі 40 % вартості товару сплачується в строк не пізніше 15 жовтня 2020р.

Право власності на кожну окрему партію Товару, визначену у конкретній Специфікації, переходить від постачальника до покупця в момент фактичної передачі покупцю партії товару, визначеному конкретною Специфікацією.

Днем повного виконання покупцем обов`язку щодо оплати Товару є день зарахування 100 % вартості товару за відповідної специфікацією, на банківський рахунок постачальника.

Усі поставки товару, здійснені постачальником на адресу покупця протягом строку дії цього договору за рахунками-фактурами, Специфікаціями, видатковими накладними, або іншими документами, які не містять посилання на цей договір, вважаються здійсненими на підставі та відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, поставка здійснюється на умовах СРТ, адреса: 30609, Хмельницька обл., Теофіпольський р-н, с.Кунча., згідно Інкотермс 2020, якщо інші умови поставки не обумовлені конкретною Специфікацією. У разі, якщо Специфікацією визначено інший базис поставки, витрати та обов`язки сторін визначаються відповідно до зазначеного у Специфікації базису.

Постачальник зобов`язаний здійснити поставку покупцю партії товару в обсязі, визначеному конкретною Специфікацією, після отримання від покупця суми передоплати у розмірі, що визначена у пункті 3.5 цього договору (п. 4.2. договору).

Згідно п.п. 4.3, 4.4 договору, поставка товару здійснюється постачальником до місця поставки, яке зазначене у пункті 4.1 договору. Строк поставки кожної партії товару визначається у Специфікації на таку партію товару.

За несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення. Пеня нараховується за весь час прострочення платежу до повного погашення заборгованості (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3. договору, за несвоєчасну оплату товару, незалежно від строку такого прострочення, покупець також сплачує штраф у розмірі 30% від вартості неоплаченого своєчасно товару.

У разі несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також двадцять процентів річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами (п. 6.5 договору).

Строк позовної давності по нарахуванню штрафних санкцій закінчується разом зі спливом позовної давності по основному зобов`язанню. Штрафні санкції нараховуються за весь період прострочення (п. 6.9 договору).

Згідно п. 7.2. договору, документ, виданий Торгово-Промисловою палатою України, є єдиним та достатнім підтвердженням наявності і терміну дії обставин непереборної сили. Сторона, яка не виконує своїх зобов`язань внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) календарних днів повідомити іншу сторону про обставини непереборної сили і про їх вплив на виконання зобов`язань по договору (п. 7.3. договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до 31 грудня 2020 року (п. 8.1 договору). Сплив строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язань сторін, які виникли із договору (п.8.3. договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Специфікацією №1 від 12.03.2020р. (додаток №1 до договору №12/03 від 12.03.2020р.) сторони затвердили кількість, номенклатуру та вартість товару. Зокрема, визначили загальну вартість товару 1 018 100,00грн. та встановили, що постачальник зобов`язується поставити товар протягом 10 календарних днів після оплати покупцем 40% від вартості товару згідно специфікації №1 за адресою вказаною у п. 4.1 договору.

Специфікація підписана та скріплена печатками сторін.

Згідно платіжного доручення №296 від 24.03.2020р. ФГ „Кунчанський перерахувало ТОВ "ЕКОАГРОСТІМ" 200 000,00грн., згідно договору №12/03 від 12.03.2020р.

На виконання умов договору поставки №12/03 від 12.03.2020р. постачальник здійснив поставку покупцеві товару згідно видаткової накладної №РН-000003 від 03.04.2020р. на загальну суму у розмірі 1 018 100,00грн. Відповідно до товарно-транспортної накладної №1 від 03.04.2020р. ТОВ "ЕКОАГРОСТІМ" здав, а ФГ „Кунчанський прийняв товар на загальну суму 1 018 100,00грн. згідно переліку.

Видаткова та товарно-транспортна накладні підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідно до платіжного доручення №365 від 09.04.2020р. ФГ „Кунчанський сплатило ТОВ "ЕКОАГРОСТІМ" 200 000,00грн., згідно договору №12/03 від 12.03.2020р.

У зв`язку із неповною сплатою вартості поставленого та отриманого товару за договором №12/03 від 12.03.2020р. позивач звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про зменшення, про стягнення з відповідача 862 336,76грн., з яких: 618 100,00грн. - основного боргу, 183 258,00грн. - штрафу, 19 430,09грн. - пені, 8 959,28грн. - інфляційних втрат, 32 589,39грн. - 20% річних.

Під час розгляду справи, відповідач надав докази оплати поставленого позивачем товару в розмірі 618 100,00грн., відповідно до платіжного доручення №36 від 11.01.2021р.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №12/03 від 12.03.2020р. відповідно до якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу товар - добриво „АЙЛІС, відповідно до найменування та комплектності визначеної специфікацією №1, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до аналізу умов договору, судом враховано, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані нормами закону щодо договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно п.3.5 договору, сторони встановили, що оплата товару здійснюється відповідачем на основі даного договору у наступному порядку: передоплата у розмірі 40 % суми (тобто 407 240,00грн. (1 018 100,00грн*40%)), яка визначена у відповідній Специфікації вноситься відповідачем на рахунок позивача не пізніше ніж за 10 календарних днів до поставки товару позивачем; залишок суми в розмірі 20% (тобто 203 620,00грн. (1 018 100,00грн*20%)), вартості товару сплачується в строк не пізніше 31 серпня 2020р.; залишок суми в розмірі 40 % (тобто 407 240,00грн. (1 018 100,00грн*40%)) вартості товару сплачується в строк не пізніше 15 жовтня 2020р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 018 100,00грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками їхніх печаток накладними: видатковою №РН-000003 від 03.04.2020р. та товарно-транспортною №1 від 03.04.2020р.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено обов`язок відповідача своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений товар у встановлений умовами договору строк.

Проте, оплату за отриманий згідно з договором поставки товар, відповідач здійснив:

- до подання позову частково в розмірі 400 000,00грн., згідно платіжних доручень №296 від 24.03.2020р. на суму 200 000,00грн. та №365 від 09.04.2020р. на суму 200 000,00грн. відповідно;

- під час розгляду справи на суму 618 100,00грн., відповідно до платіжного доручення №36 від 11.01.2021р.

Таким чином матеріали справи містять докази сплати відповідачем суми поставленого товару в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на значене, суд вважає за належне, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закрити провадження в частині стягнення 618 100,00грн. основного боргу по справі №924/1196/20.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 183 258,00грн. - штрафу, 19 430,09грн. - пені, 8 959,28грн. - інфляційних втрат, 32 589,39грн. - 20% річних у зв`язку із неналежним виконання умов договору поставки №12/03 від 12.03.2020р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 6.2, 6.3 договору, сторони визначили, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення, а також штраф у розмірі 30% від вартості неоплаченого своєчасно товару. При цьому пеня нараховується за весь час прострочення платежу до повного погашення заборгованості.

З огляду на зазначене, суд, здійснивши (за допомогою системи „Ліга) перерахунок пені за періоди вказані позивачем, а саме: з 01.09.2020р. по 15.10.2020р. на суму 203 620,00грн. та з 16.10.2020р. по 05.01.2021р. на суму 610 860,00грн., а також штрафу, встановив, що арифметично вірним та обґрунтованим до стягнення буде штраф в розмірі 183 258,00грн., а пеня в сумі 19 430,09грн. є вірною в межах розміру визначеного позивачем.

Судом враховано, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Між тим, судом враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, приймаючи до уваги сплату відповідачем заборгованості згідно договору поставки, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та штрафу на 50%, тобто до 9 715,05грн. та до 91 629,00грн. відповідно.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.5 договору, у разі несвоєчасної оплати товару відповідач сплачує позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також двадцять процентів річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами.

Стосовно нарахувань втрат від інфляції, судом встановлено, що позивачем вірно здійснено зазначені нарахування згідно наданого розрахунку, тому вимога про стягнення 8 959,28грн. втрат від інфляції також є такою, що підлягає задоволенню.

Під час перерахунку заявлених до стягнення 20% річних (за допомогою системи „Ліга), суд прийшов до висновку, що арифметично вірним та обґрунтованим буде нарахування 32 383,49грн. 20% річних за період з 01.09.2020р. по 15.10.2020р. на суму 203 620,00грн. та з 16.10.2020р. по 05.01.2021р. на суму 610 860,00грн., які підлягають задоволенню. В решті стягнення 20% річних слід відмовити.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо твердження відповідача про існування форм-мажорних обставин, а саме введення карантинних заходів з 12.03.2020р., як підстави для звільнення від відповідальності за зобов`язаннями згідно договору, судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.14-1 Законі України „Про торгово-промислові палати в Україні, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Судом звернуто увагу, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними і що ці обставини є форс-мажором саме для конкретного випадку. Тобто, виходячи з ознак форс-мажорних обставин довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати України № 671/97-ВР від 02 грудня 1997 року (із змінами та доповненнями), шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Судом враховано, що матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють покупця (відповідача по справі) від відповідальності за невиконання зобов`язання. Таких документів, як всупереч вимог законодавства та і п. 7.2 договору, відповідачем до суду надано не було.

З огляду на всі вищевикладені обставини, доводи відповідача щодо звільнення від відповідальності за зобов`язаннями, які викладені у відзиві, судом оцінюються критично та до уваги не приймаються.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково на суму 91 629,00грн. штрафу, 9 715,05грн. пені, 8 959,28грн. інфляційних втрат, 32 383,49грн. 20% річних. При цьому, провадження у справі в частині стягнення 618 100,00грн. суми основного боргу слід закрити, а в решті суми позовних вимог належить відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. При цьому в частині стягненої пені та штрафу у визначеному судом розмірі судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування їх зменшення.

Відповідачем у відзиві на позов визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 50 000,00грн., що становлять витрати на правову допомогу.

На обґрунтування вищезазначеного позивач долучив до позовної заяви договір про надання професійної правничої допомоги адвоката №03/11-20 від 03.11.2020р. між ТОВ „ЕКОАГРОСТІМ" (далі - клієнт) та адвокатом Паркулаб Андрієм Володимировичем (далі - виконавець), згідно з яким предметом є надання професійної правничої допомоги адвоката клієнту у справі за позовом ТОВ „ЕКОАГРОСТІМ до ФГ „Кунчанський про стягнення грошових коштів, а саме заборгованості за договором поставки №12/03 від 12.03.2020р. у розмірі 888 384,46грн. (розділ 1 договору).

Пунктом 4.3 зазначеного договору, сторонами визначено, що професійна правнича допомога адвоката, підготовка та подача процесуальних документів (заяв, пояснень, клопотань, тощо) участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи та інші види професійної правничої допомоги, пов`язані зі справою, оплачуються клієнтом відповідно до опису наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору, встановлюють обсяг, тривалість і вартість послуг, що надаються.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яку позивач сплатив або має сплатити, та які пов`язані із розглядом справи, не надано, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу під час ухвалення рішення судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Кунчанський" (30609, Хмельницька область, Теофіпольський район, с.Кунча; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОАГРОСТІМ" (61038, м. Харків, Салтівське шосе, буд. 73-А, приміщення 2; ) 91 629,00грн. (дев`яносто одну тисячу шістсот двадцять дев`ять гривень 00 коп.) штрафу, 9 715,05грн. (дев`ять тисяч сімсот п`ятнадцять гривень 05 коп.) пені, 8 959,28грн. (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 28 коп.) інфляційних втрат, 32 383,49грн. (тридцять дві тисячі триста вісімдесят три гривні 49 коп.) 20% річних, 12 932,46грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 46 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 618 100,00грн. суми основного боргу закрити.

У решті суми позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 24.02.2021р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим. (надісл. всім реком. з повідом.): 1- до справи; 2 - позивачу (61038, м.Харків, Салтівське шосе, буд. 73-А, приміщення 2); 3 - відповідачу (30609, Хмельницька область, Теофіпольський р-н, с.Кунча).