РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021Справа № 910/16861/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес"

про стягнення 1 225 534, 76 грн.

Представники:

від позивача: Тарасюк В.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 225 534, 76 грн, з яких: 1 153 362, 70 грн - основний борг, 23 067, 25 грн - інфляційні втрати та 49 104, 81 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором субпідряду № 39/18 від 21.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 26.11.2020.

У судовому засіданні 26.11.2020 судом було зобов`язано позивача надати докази направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Метровес" листа №51/516 від 23.04.2019. Зокрема, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 14.01.2021.

14.01.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить суд витребувати у Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» платіжні доручення, які підтверджують перерахування грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" за договором №841-04-10 від 23.05.2017.

У судовому засіданні 14.01.2021 розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд відмовив у його задоволенні, оскільки позивачем в порушення приписів ч. 2 ст. 81 ГПК України у поданому клопотанні не зазначено про заходи, яких позивач вжив для отримання цього доказу (платіжних доручень на підтвердження перерахування Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" за договором №841-04-10 від 23.05.2017) самостійно, докази вжиття таких заходів та/або причини неможливості самостійного отримання цього доказу, враховуючи що у матеріалах справи наявний лист Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 18.04.2019 № 2015/38 яким надано відповідь на лист позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/16861/20 призначено на 11.02.2021.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується відстеженням пересилання поштових відправлень на офіційному сайті АТ «Укрпошта» за штрихкодовим ідентифікатором: 074.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метровес" (далі -підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (далі - субпідрядник) укладено договір субпідряду № 39/18, умовами якого передбачено, що підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується на свій ризик виконати в порядку і на умовах цього договору роботи по будівництву вагонних ваг № 5 ст. Грековата-Промислова ПрАТ "ЦГЗК", перелік яких наведено в додатку № 2 (далі - роботи). Роботи виконуються на території ПрАТ "ЦГЗК" (дале - замовник).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна робіт, виходячи із специфіки і способу виконання робіт, визначається на підставі розрахунку вартості робіт (додаток № 4). Ціна робіт за цим договором становить 1 198 573, 44 грн без урахування ПДВ. Крім того, підрядник сплачує ПДВ за ставкою 20%, що діє на момент укладення договору в розмірі - 239 714, 69 грн. Всього вартість робіт за договором з урахуванням ПДВ становить - 1 438 288, 13 грн.

Згідно п. 4.1. договору, розрахунки за виконані роботи проводяться субпідряднику поетапно протягом 5 банківських днів від дати перерахування ПрАТ "ЦГЗК" грошових коштів на поточний рахунок підрядника, згідно підписаних сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в підтверджених довідками КБ-3 та на підставі наданих субпідрядником рахунків і податкових накладних в облік.

Цей договір діє по 31.12.2018. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором (п. 15.4. договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані роботи згідно договору на загальну суму 1 153 362, 70 грн., а відповідачем прийняті виконані роботи, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств (копії у матеріалах справи).

Однак, як зазначає позивач, відповідач за виконані підрядні роботи не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Метровес" утворилась заборгованість у сумі 1 153 362, 70 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи листом № 13/422 від 11.04.2019 позивач звертався до замовника робіт - ПрАТ "ЦГЗК", в якому просив повідомити про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів за виконані роботи за договором № 39/18 від 21.05.2018.

Листом № 2015/38 від 18.04.2019 ПрАТ "ЦГЗК" надало відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомило, що згідно акту звірки взаєморозрахунків між ПрАТ "ЦГЗК" та ТОВ "Метровес" всі надані акти виконаних робот оплачені в повному розмірі та станом на 11.04.2019 у ТОВ "Метровес" наявна дебіторська заборгованість перед ПрАТ "ЦГЗК" у розмірі 269 975, 30 грн з ПДВ.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо оплати виконаних підрядних робіт, зокрема щодо погашення заборгованості у розмірі 1 153 362, 70 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 23 067, 25 грн - інфляційні втрати та 49 104, 81 грн - 3 % річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 39/18 від 21.05.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем у відповідності до умов договору субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 були виконані роботи на загальну суму 1 153 362, 70 грн., а відповідачем прийняті виконані роботи, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року, який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств (копії у матеріалах справи).

Відповідач за виконані роботи не розрахувався, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Метровес" утворилась заборгованість у сумі 1 153 362, 70 грн. Доказів зворотного суду не надано.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п. 4.1. договору, розрахунки за виконані роботи проводяться субпідряднику поетапно протягом 5 банківських днів від дати перерахування ПрАТ "ЦГЗК" грошових коштів на поточний рахунок підрядника, згідно підписаних сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в підтверджених довідками КБ-3 та на підставі наданих субпідрядником рахунків і податкових накладних в облік.

Судом встановлено, що договір субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 містить умови, відповідно до яких, виконання зобов`язання з оплати коштів за виконані роботи пов`язано з діями осіб, які не є сторонами такого договору.

Однак, за змістом ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов`язання не може створювати обов`язку для третьої особи.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 528 Цивільного кодексу України, у випадку покладення виконання обов`язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов`язання залишається боржник, а не така особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Також, згідно ч. 2 ст. 838 Цивільного кодексу України, генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду.

Частиною 2 ст. 194 Господарського кодексу України передбачено, що неналежне виконання зобов`язання третьою особою не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тому суд приходить до висновку, що відповідальним за виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт на суму 1 153 362, 70 грн. залишається відповідач.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, листом № 13/422 від 11.04.2019 позивач звертався до замовника робіт - ПрАТ "ЦГЗК", в якому просив повідомити про перерахування на рахунок відповідача грошових коштів за виконані роботи за договором № 39/18 від 21.05.2018.

Листом № 2015/38 від 18.04.2019 ПрАТ "ЦГЗК" надало відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомило, що згідно акту звірки взаєморозрахунків між ПрАТ "ЦГЗК" та ТОВ "Метровес" всі надані акти виконаних робот оплачені в повному розмірі та станом на 11.04.2019 в ТОВ "Метровес" наявна дебіторська заборгованість перед ПрАТ "ЦГЗК" у розмірі 269 975, 30 грн з ПДВ.

Однак відповідач не провів оплати виконаних позивачем робіт на суму 1 153 362, 70 грн.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Таким чином, оскільки позивачем виконано роботи належним чином та прийнято відповідачем без зауважень, обов`язок оплати виконаної роботи виник у відповідача у момент прийняття робіт та підписання акту приймання виконаних робіт форми КБ-2в.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, приймаючи до уваги п. 4.1. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був оплатити виконані роботи за договором субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 до 09.01.2019 - 5 банківських днів від дати складання акту приймання виконаних підрядних робіт № 3/12 за грудень 2018 року (з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 01.01.2019 - Новий рік, а 07.01.2019 - Різдво), тобто починаючи з 10.01.2019 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору субпідряду № 39/18 від 21.05.2018 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 153 362, 70 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 23 067, 25 грн - інфляційні втрати за період травень 2019 - серпень 2020 та 49 104, 81 грн - 3 % річних за період з 19.04.2019 по 17.09.2020.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні розміру нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 20 704, 84 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період травень 2019 - серпень 2020 нарахована на суму боргу 1 153 362, 70 грн. та сума 3 % річних у розмірі 49 037, 21 грн. за період з 19.04.2019 по 17.09.2020 нарахована на суму боргу 1 153 362, 70 грн., а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метровес" (вул. Бажова, буд. 6-а, м. Київ, 02002, ідентифікаційний код - 24733345) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаське промислово-транспортне підприємство" (вул. Мусорського, буд. 20, м. Кривий Ріг, 50053, ідентифікаційний код - 31366355) 1 153 362 (один мільйон сто п`ятдесят три тисячі триста шістдесят дві) грн 70 коп. - заборгованості, 49 037 (сорок дев`ять тисяч тридцять сім) грн 21 коп. - 3 % річних, 20 704 (двадцять тисяч сімсот чотири) грн 84 коп. - інфляційних втрат та 18 346 (вісімнадцять тисяч триста сорок шість) грн 57 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 22.02.2021.

Суддя С. О. Щербаков