РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2021Справа № 910/15819/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"», м. Дніпро

до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

про стягнення 779 818,05 грн,

Представники сторін:

від позивача: Павліченко Л.М.;

від відповідача: Міненко В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» (далі - АТ «ОГС "Дніпрогаз"»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України»/відповідач) про стягнення 779 818,05 грн, в тому числі: 531 125,13 грн - 3% річних та 248 692,92 грн - інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із безпідставним користуванням чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кошти, отримані відповідачем на виконання рішення суду, що набрало законної сили, яке в подальшому було скасовано судом вищої інстанції, є безпідставно збереженим майном, що на думку позивача, надає підстави останньому на нарахування сум згідно ст. 625 ЦК України за весь час користування чужими коштами.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.10.2020 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 16.11.2020.

09.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» заперечила проти задоволення позову, посилаючись на те, що внаслідок прийняття остаточного судового рішення по суті спору, отримані позивачем грошові кошти на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та наказу, виданого на виконання цього рішення, не є безпідставно одержаними грошовими коштами, а отримані відповідачем на законних підставах, а тому стаття 1212 ЦК України до спірних правовідносин не може бути застосована, відповідно відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

16.11.2020 суд відклав підготовче засідання на 17.12.2020.

27.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

17.12.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.02.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.01.2021 повідомив сторін про перенесення судового засідання з 01.02.2021 на 11.02.2021 у зв`язку із направленням судді Бондарчук В.В. на підготовку для підтримання кваліфікації суддів господарських судів на 2021 рік згідно з Календарним планом Національної школи суддів України.

11.02.2021 у судовому засіданні представник АТ «ОГС "Дніпрогаз"» позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018 Господарським судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі №904/4319/18, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 9 572 278,32 грн втрат від інфляції, 3% річних у розмірі 2 678 604,54 грн та 183 763,24 грн витрат зі сплати судового збору.

Позивачем це рішення суду виконано, зокрема, перераховано на користь відповідача грошові кошти у розмірі 12 434 646,10 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2424 від 27.03.2019 та №1807 від 05.04.2019.

Разом з тим, Верховним Судом постановою від 19.12.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.20218 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 скасовано, а справу №904/4319/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 19.05.2020 у справі №904/4319/20 у задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки природного газу №06/10-2016 від 20.12.2010 у загальному розмірі 12 250 882,86 грн відмовив у повному обсязі.

Крім того, Господарським судом Дніпропетровської області в цьому рішенні задоволено заяву АТ «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» про поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі №904/4319/18, зокрема, присуджено стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» 9 572 278,32 грн - втрат від інфляції, 2 678 604,54 грн - 3% річних та 183 763,24 грн витрат зі сплати судового збору.

07.09.2020 згідно з банківською випискою відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 12 434 646,10 грн з призначенням платежу: на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2020 у справі № 904/4319/18 та наказу від 31.08.2020 № 904/4319/18.

Отже, позивач вважає, що кошти, отримані відповідачем на виконання рішення суду, що набрало законної сили, але в подальшому було скасовано судом вищої інстанції, є безпідставно збереженим майном, що надає підстави позивачу на нарахування сум за весь час користування чужими коштами, які передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме: 531 125,13 грн - 3% річних та 248 692,92 грн - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає, що грошові кошти, які були ним перераховані на виконання рішення суду, яке в подальшому скасоване, є безпідставно набутими грошовими коштами.

Так, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на грошове зобов`язання, яке виникло на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивач вважає, що отримані відповідачем грошові кошти, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, але в подальшому було скасоване, є безпідставно отриманими коштами.

Разом з тим, суд зазначає, що законодавчо закріпленим спеціальним способом захисту інтересів АТ «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"», з якого було стягнуто грошові кошти за судовим рішенням, скасованим у подальшому, є поворот виконання судового рішення.

Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантів захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав, у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання судового рішення в господарському судочинстві врегульований статтею 333 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 333 ГПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він:

- закриває провадження у справі;

- залишає позов без розгляду;

- відмовляє в позові повністю;

- задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Необхідно розмежовувати інститут повороту виконання рішення та спосіб судового захисту порушеного права власності, передбачений статтею 1212 Цивільного кодексу України для повернення безпідставно набутого майна.

Зокрема, слід зазначити, що:

поворот виконання судового рішення - це інститут процесуального права;

повернення безпідставно набутого майна - це інститут матеріального права.

У той же час, надання особі, право якої порушено, можливості самостійно визначати спосіб відновлення свого порушеного права - заява про поворот виконання судового акта або пред`явлення самостійного позову про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, не повинно мати наслідком повернення грошових коштів до прийняття нового судового рішення за результатом розгляду спору, тобто в обхід положенням ГПК України.

Судом встановлено, що АТ «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» перерахувало на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» грошові кошти на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області та судового наказу, виданого на його виконання.

Таким чином, до прийняття остаточного судового рішення по суті спору у справі №904/4319/18, отримані грошові кошти на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та наказу, виданого на виконання вказаного рішення, не є безпідставно одержаними грошовими коштами, а отримані відповідачем на законних підставах, а тому стаття 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не може бути застосована.

Крім того, судом встановлено, що Господарським судом Дніпропетровської області на новому розгляді справи №904/4319/18 задоволено заяву АТ «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» про поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі № 904/4319/18 та присуджено в поворот виконання судового акту стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» 9 572 278,32 грн - втрат від інфляції, 2 678 604,54 грн - 3% річних та 183 763,24 грн - витрат зі сплати судового збору.

Ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, положень статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно у задоволенні позову про нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, відмовляє.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз"» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку із перебуванням судді Бондарчук В.В. у відпустці з 15.02.2021 по 19.02.2021 включно, повний текст рішення підписано 24.02.2021.

Суддя В.В. Бондарчук