РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/19322/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбудресурс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ»

про стягнення 72.683,22 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбудресурс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ» про 72.683,22 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що виконання укладеного між сторонами договору про надання транспортних послуг та послуг спецтехнікою № 06-2018/3 від 07.06.2018, позивачем у період з 11.06.2018 по 30.09.2019 надано відповідачу послуги на загальну суму 557.760,17 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами. У зв`язку з тим, що відповідачем було сплачено лише частину боргу, а саме 508.780,13 грн, позивач звернувся до останнього з претензією про здійснення оплати заборгованості та нарахованих штрафних санкцій. Враховуючи те, що відповідачем не було виконано вимоги у пред`явленій претензії, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 72.683,22 грн, з яких 48.980,04 грн основного боргу, 1.042,20 грн штрафу, 10.537,81 грн неустойки, 8.583,32 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 3.539,85 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/19322/20 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.12.2020 було направлено відповідачу 16.12.2020 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02002, м. Київ, вул. Флоренції, 12-Б, кв. 115 (номер відправлення 159), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 14.12.2020, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 24.12.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 159.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 14.12.2020 не виконав, а саме не подав письмовий відзив на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансбудресурс» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ» (замовник, відповідач) було укладено договір про надання транспортних послуг та послуг спецтехнікою № 06-2018/3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець з0обов`язується за завданням замовника надати йому транспортні та технічні послуги за допомогою автомобільної техніки, будівельної техніки й інших технічних засобів (далі - спецтехніка).

Згідно з п. 1.2 договору замовник в порядку та на умовах, встановлених цим договором, зобов`язується оплатити послуги виконавця.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня, штраф, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.3 договору замовник перераховує передплату в розмірі 50% від вартості послуг, якщо інше письмово не погоджено сторонами.

Згідно з п. 3.4 договору за таких умов остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт (наданих послуг), далі акт, і пред`явленні рахунку-фактури.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 557.760,17 грн, що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), що підписані та скріплені печатками обох сторін:

№ ТБ-0000206 від 11.06.2018 на суму 600,00 грн,

№ ТБ-0000212 від 13.06.2018 на суму 12.900,00 грн,

№ ТБ-0000223 від 18.06.2018 на суму 5.100,00 грн,

№ ТБ-0000235 від 21.06.2018 на суму 11.100,00 грн,

№ ТБ-0000237 від 25.06.2018 на суму 1.800,00 грн,

№ ТБ-0000243 від 02.07.2018 на суму 1.500,00 грн,

№ ТБ-0000246 від 04.07.2018 на суму 10.000,01 грн,

№ ТБ-0000247 від 05.07.2018 на суму 8.500,01 грн,

№ ТБ-0000248 від 05.07.2018 на суму 5.100,00 грн,

№ ТБ-0000253 від 09.07.2018 на суму 10.500,00 грн,

№ ТБ-0000255 від 09.07.2018 на суму 5.400,00 грн,

№ 261 від 11.07.2018 на суму 13.500,00 грн,

№ ТБ-0000266 від 12.07.2018 на суму 7.200,00 грн,

№ ТБ-0000270 від 16.07.2018 на суму 14.100,00 грн,

№ ТБ-0000273 від 17.07.2018 на суму 15.000,00 грн,

№ ТБ-0000280 від 19.07.2018 на суму 6.300,00 грн,

№ 287 від 23.07.2018 на суму 3.000,00 грн,

№ ТБ-0000296 від 26.07.2018 на суму 19.500,00 грн,

№ ТБ-0000303 від 30.07.2018 на суму 27.700,00 грн,

№ ТБ-0000308 від 31.07.2018 на суму 2.700,00 грн,

№ ТБ-0000317 від 06.08.2018 на суму 14.100,00 грн,

№ ТБ-0000320 від 07.08.2018 на суму 88.500,06 грн,

№ ТБ-0000322 від 08.08.2018 на суму 60.000,01 грн,

№ ТБ-0000329 від 13.08.2018 на суму 19.500,00 грн,

№ ТБ-0000336 від 15.08.2018 на суму 57.900,04 грн,

№ ТБ-0000339 від 17.08.2018 на суму 25.500,00 грн,

№ ТБ-0000342 від 20.08.2018 на суму 26.000,02 грн,

№ ТБ-0000347 від 21.08.2018 на суму 32.200,02 грн,

№ ТБ-0000363 від 31.08.2018 на суму 11.400,00 грн,

№ ТБ-0000374 від 06.09.2018 на суму 8.100,00 грн,

№ ТБ-0000388 від 12.09.2018 на суму 3.900,00 грн,

№ ТБ-0000195 від 03.04.2019 на суму 6.480,00 грн,

№ ТБ-0000207 від 08.04.2019 на суму 3.600,00 грн,

№ ТБ-0000257 від 19.04.2019 на суму 3.600,00 грн,

№ 338 від 16.05.2019 на суму 3.600,00 грн,

№ 380 від 28.05.2019 на суму 3.600,00 грн,

№ 511 від 26.06.2019 на суму 6.120,00 грн,

№ 652 від 12.08.2019 на суму 1.080,00 грн,

№ 810 від 30.09.2019 на суму 1.080,00 грн.

Згідно з п. 4.2.2 договору замовник повинен сплачувати послуги на умовах і в порядку, передбаченому договором.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 1 від 23.07.2020, в якій просив погасити заборгованість за надані послуги в сумі 48.980,04 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27.08.2020.

Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті наданих послуг у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не оспорений відповідачем, що складає 48.980,04 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті наданих послуг не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості наданих послуг в розмірі 48.980,04 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк зобов`язання щодо оплати наданих послуг не здійснив, та є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.6 договору передбачено, що за порушення строків оплати зазначених у пунктах 3.3, 3.4 договору замовник виплачує виконавцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої Нацбанком України на дату нарахування санкцій, від суми прострочення платежу за кожний день невиконання зобов`язань.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за надані послуги.

Позивач просить стягнути з відповідача 10.537,81 грн пені (нарахованої на суму боргу 57.900,04 грн за період з 21.08.2018 по 21.02.2019).

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 10.537,81 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 10.537,81 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5.8 договору у разі порушення зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність у вигляді сплати на користь іншої сторони штрафу у розмірі 1,8% від суми неоплачених послуг.

Оскільки прострочення з оплати наданих послуг мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.042,20 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача: 1,8% від суми боргу 57.900,04 грн).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті наданих послуг, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 8.583,32 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 57.900,04 грн за період з вересня 2018 року - травень 2019 року та на суму боргу 47.900,04 грн за період з вересня 2019 року - жовтень 2020 року) та 3.539,85 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 57.900,04 грн за період з 21.08.2018 по 12.09.2019 та на суму боргу 47.900,04 грн за період з 13.09.2019 по 16.11.2020).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3.539,85 грн - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

За розрахунками суду, що знаходиться в матеріалах справи (на суми боргу та періоди зазначені позивачем) розмір інфляційних втрат становить 7.929,77 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 7.929,77 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбудресурс» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Баукунст Київ» (02002, м. Київ, вул. Флоренції, 12-Б, кв. 115, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансбудресурс» (13302, Житомирська область, м. Бердичів, вул. Одеська, 62, кв. 84, ) 48.980 (сорок вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн 04 коп. основного боргу, 10.537 (десять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 81 коп. пені, 1.042 (одна тисяча сорок дві) грн 20 коп. штрафу, 7.929 (сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн 77 коп. інфляційних втрат, 3.539 (три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн 85 коп. - 3% річних, 2.083 (дві тисячі вісімдесят три) грн 10 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова