РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2021Справа № 910/19681/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення 99 780,00 грн.,

без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 99 780,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП. Крім того, Товариство просило суд стягнути з Компанії суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2020 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19681/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

15 січня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив від 12 січня 2021 року № 51-0139 на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог Товариства посилаючись на те, що Компанія на момент звернення до суду з даним позовом не прострочила виплату страхового відшкодування позивачу, оскільки заява про страхове відшкодування була отримана нею тільки 5 листопада 2020 року. Крім того, у своєму відзиві відповідач заперечив щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, а також вказав на те, що деякі послуги, які були включені в акт надання послуг, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 ГГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання сторонами у даній справі заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними у ній матеріалами.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у процесі розгляду справи Товариством було зареєстровано нову адресу місцезнаходження даного підприємства: 04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літера В. Вказані обставини підтверджується відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

7 вересня 2020 року на вулиці Сумгаїцькій в місті Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "МАЗ", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "Volkswagen", державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "МАЗ", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль "Volkswagen", державний номерний знак: НОМЕР_2 , чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2020 року в справі № 712/8859/20, якою водія автомобіля "МАЗ", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Volkswagen", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк".

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) від 17 вересня 2019 року № CSH0CPS-198H61D. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами 9 вересня 2020 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію з ознаками страхового випадку за вказаним договором, а 6 жовтня 2020 року - із заявою на перерахування страхового відшкодування.

Судом також встановлено, що на підставі рахунку від 17 вересня 2020 року № 029 позивачем було складено страховий акт від 7 жовтня 2020 року № 00372253 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акту сума страхового відшкодування склала 101 080,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - фізичної особи-підприємця Салабая Володимира Йосиповича, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 8 жовтня 2020 року № 175875. Зі змісту вказаного платіжного доручення вбачається, що сума страхового відшкодування була виплачена страхувальнику без ПДВ.

30 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 27 жовтня 2020 року № 28589 про виплату страхового відшкодування в розмірі 101 080,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати у вищенаведеній сумі.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "МАЗ", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії АО № 004650258 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн., франшиза - 1 300,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "МАЗ" на момент ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 27 жовтня 2020 року № 28589 про виплату страхового відшкодування в розмірі 101 080,00 грн., яку було отримано останнім 5 листопада 2020 року.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу серії АО № 004650258, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

У той же час суд зазначає, що відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 101 080,00 грн., а також враховуючи встановлений полісом серії АО № 004650258 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 130 000,00 грн. та франшизи - 1 300,00 грн., суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 99 780,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що вищевказана заява позивача про виплату страхового відшкодування була отримана ним 5 листопада 2020 року, у зв`язку з чим граничний строк для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування не настав, а позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в його здійсненні протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як було зазначено вище, заяву про страхове відшкодування відповідач отримав 5 листопада 2020 року, у зв`язку з чим 90-денний термін для виплати останнім страхового відшкодування закінчився 3 лютого 2021 року. Також при дослідженні матеріалів даної позовної заяви, судом встановлено, що позов компанії надійшов до суду 14 грудня 2020 року, а відзив Компанії на позовну заяву - 15 січня 2021 року. Отже до дати ухвалення цього рішення пройшло більше 90 днів, а отже у Компанії на час вирішення даного спору по суті настав обов`язок щодо прийняття рішення про здійснення (відмову в здійсненні) страхового відшкодування у сумі 99 780,00 грн.

Проте в порушення вищезазначеної норми Закону відповідач не вчинив необхідних дій.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.1 договору про порядок взаємного врегулювання регресних вимог від 30 вересня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, регресна претензія (заява) про відшкодування витрат подається разом з документами, зазначеними в розділі І цього правочину. Сторони узгодили, що строк розгляду та здійснення платежу за претензіями (заявами) про відшкодування витрат не може перевищувати місячного терміну з дня отримання останнього документа відповідно до переліку зазначеного в розділі 1 даної угоди.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача суми відшкодування в розмірі 99 780,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, яка склала 99 780,00 грн., підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вищезазначеної суми підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Як було зазначено вище, у своєму позові Товариство також просило суд стягнути з Компанії 5 000,00 грн. понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, зі змісту даної норми вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу включають в себе не тільки витрати, пов`язані з професійною діяльністю адвоката, а також і витрати на підготовку справи до розгляду, включаючи навіть вартість послуг помічника адвоката.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2019 року між Товариством та адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" (далі - Бюро) було укладено договір про надання правової допомоги № 1/19ю, за умовами якого останнє зобов`язалося надавати позивачу юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним правочином.

Дія цього правочину припиняється 10 грудня 2020 року (пункт 6.2 договору).

Перелік страхових справ, прийнятих від Товариства адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" з метою надання передбачених цим договором юридичних послуг, визначено сторонами цього договору у додатку № 1 до нього. До вказаного додатку було включено дану страхову подію.

До матеріалів справи долучено рахунок на оплату від 9 грудня 2020 року № 92 на суму 5 000, 00 грн., а також підписаний між Товариством та адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" акт надання послуг від 9 грудня 2020 року № 92 за договором про надання правової допомоги від 11 грудня 2019 року № 1/19ю, зі змісту яких вбачається, що останній фактично надав, а позивач - прийняв вищенаведені послуги з представництва в суді по вказаній страховій події.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження того, що Лисов О.О. є адвокатом, позивачем до його позовної заяви було долучено копію відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 8 жовтня 2014 року серії КС № 5225/10, а також копію ордеру від 12 грудня 2019 року серії КС № 138664, що підтверджує повноваження наведеного адвоката на представництво інтересів Товариства в суді.

На підтвердження фактичної сплати вищенаведеної суми винагороди в розмірі 5 000,00 грн. позивачем також було надано копію відповідного платіжного доручення від 10 грудня 2020 року № 001761.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що його позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а у разі наявності заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уповноважив Бюро представляти його інтереси в суді по даному страховому випадку на підставі додатку № 1 до договору, який був укладений між цими сторонами 9 грудня 2020 року. Також у цей же день Бюро виставило позивачу рахунок на оплату послуг № 92 та підписано представниками сторін і скріплено печатками цих підприємств акт надання послуг № 92. Згідно з даним актом Бюро надало позивачу такі адвокатські послуги: виїзд в страхову компанію "Уніка", повний збір, аналіз та ознайомлення з усіма документами по страховій справі на суму 2 000,00 грн.; дослідження та оцінка переданих клієнтом до Бюро документів на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів, як доказів у судовому провадженні, обрання способу захисту та інтересів клієнта, копіювання всіх наявних матеріалів у двох примірниках для подальшого направлення матеріалів до суду та відповідачу на суму 1 000,00 грн.; написання та подання позовної заяви до суду та копії відповідачу на суму 2 000,00 грн.

Однак вказана позовна заява була подана до суду не 9 грудня 2020 року (дата складання акта надання послуг та останній день дії договору про надання правової допомоги), а 14 грудня 2020 року нарочним способом. Копію позовної позивачем з доданими до неї документами також було направлено відповідачу 14 грудня 2020 року, що підтверджується відбитком штемпеля підприємства поштового зв`язку на описі вкладення в цінний лист, доданого до позовної заяви. Отже вищевказані послуги були надані Бюро вже після підписання акта надання послуг від 9 грудня 2020 року № 92, а також після закінчення строку дії договору про надання правової допомоги від 11 грудня 2019 року № 1/19ю.

Крім того, вказані в акті від 9 грудня 2020 року № 92 в графі 1 роботи та послуги з аналізу та ознайомлення з усіма документами по страховій справі та послуги, зазначені у графі 2 - роботи та послуги з дослідження та оцінки переданих клієнтом до Бюро документів на предмет належності, допустимості та їх достовірності, як доказів у судовому провадженні, мають ототожнений характер.

З урахуванням предмету та підстав позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, беручи до уваги розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін, наявність обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне задовольнити заявлену суму витрат позивача на професійну правничу допомогу в справі № 910/19681/20 у розмірі 2 500,00 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літера В; ідентифікаційний код 20033533) 99 780 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, а також 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 лютого 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко