ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" лютого 2021 р.м.ХарківСправа № 922/3322/20
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників учасників процесу:

прокурора Бойко В.В., посвідчення № 057663 від 22.10.20 р.

третьої особи не з`явився

першого відповідача не з`явився

другого відповідача Алдошина П.В., адвокат, ордер серія ХВ № 1818 від 02.11.20 р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, місто Дергачі, в інтересах держави

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні прокурора (позивача) - Антимонопольний комітет України, місто Київ,

до відповідачів:

першого відповідача - Державної служби геології та надр України (Держгеонадра), місто Київ,

другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром", місто Харків,

про визнання незаконним та скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами та угоди про умови користування надрами,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/3322/20.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, звернувся до господарського суду Харківської області із позовної заявою до відповідачів, Державної служби геології та надр України (Держгеонадра) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" про визнання недійсними результатів проведеного 22 березня 2016 року Держгеонадрами аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі та скасування протоколу проведення вказаного аукціону від 22 березня 2016 року № 6; визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22 березня 2016 року № 6/1-16 з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки Мурафинської площі; визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки газу сланцевих товщ Мурафинської площі від 12 квітня 2016 року № 4760; визнання недійною угоди про умови користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) Мурафинської площі від 31 травня 2019 року № 4760.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 жовтня 2020 року про відкриття провадження у справі № 922/3322/20 прийнято позовну заяву Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/3322/20 підготовче провадження. 20 листопада 2020 року, ухвалою суду, задоволено заяву Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області (вх. № 3322/20) та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні прокурора (позивача) Антимонопольний комітет України.

Під час підготовчого провадження, через реалізацію прав за статтями 42, 161, 165, 166, 167 Господарського процесуального кодексу України сторонами сформовано та представлено суду заяви по суті справи: відзив другого відповідача, прийнятий до розгляду протокольною ухвалою від 23 листопада 2020 року; відповідь прокурора на відзив другого відповідача та заперечення другого відповідача, прийняті судом до розгляду із долученням до матеріалів справи протокольною ухвалою від 07 грудня 2020 року; відзив першого відповідача, прийнятий до розгляду ухвалою суду від 18 грудня 2020 року; відповідь прокурора на відзив першого відповідача, прийнята судом до розгляду із долученням до матеріалів справи протокольною ухвалою від 11 січня 2021 року. Крім означеного, ухвалами господарського суду Харківської області від 14 грудня 2020 року та від 21 грудня 2020 року, визнано обґрунтованою неможливість подання прокурором клопотання про витребування доказів в строк, встановлений законом, поновлено прокурору процесуальний строк на звернення, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України, задоволено клопотання прокурора, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України, та витребувано від першого відповідача протокол від 22 березня 2016 року № 6, складений за результатами аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами (газу сланцевих товщ) Мурафинської площі на території Богдухівського та Краснокутського районів Харківської області, витребувано у Державної служби геології та надр України (Держгеонадра) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22 березня 2016 року № 6/1-16 з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-прмислової розробки Мурафинської площі та продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, до 26 січня 2021 року. Протокольною ухвалою суду від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження, справу для розгляду по суті призначено на 26 січня 2021 року.

26 січня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті. На підставі частини 2 статті 216, статті 232 Господарського процесуального кодексу України, 26 січня 2021 року оголошено перерву у судовому засіданні по розгляду справи по суті до 15 лютого 2021 року. Присутній в судовому засіданні прокурор просив суд задовольнити позов із підстав, зазначених в заявах по суті справи. Представник першого відповідача у судове засідання не з`явився. Представник другого відповідача в повному обсязі заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, зазначених у заявах по сіті справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. 15 лютого 2021 року, у відповідності до норми статті 233 Господарського процесуального кодексу України, судом було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів учасників справи фактичним обставинам справи, судом встановлено такі обставини.

Як зазначає прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, під час вивчення питання дотримання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони та раціонального використання надр на території Харківської області встановлено, що Державною службою геології та надр України (Держгеонадра, перший відповідач) 22 березня 2016 року проведено аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами (нафти, газу природного) Мурафинської площі, яка розташована на території Богодухівського та Краснокутського районів Харківської області, з метою геологічного вивчення, зокрема, для дослідно-промислової розробки газу сланцевих родовищ. Учасниками даного аукціону стали Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" (перший відповідач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нафта і газ". За результатами проведеного аукціону Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" стало переможцем, запропонувавши найбільшу ціну продажу. Результати аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами (нафти, газу природного) Мурафинської площі, яка розташована на території Богодухівського та Краснокутського районів Харківської області, з метою геологічного вивчення, зокрема, для дослідно-промислової розробки газу сланцевих родовищ від 22 березня 2016 року оформлені протоколом № 6 від 22 березня 2016 року. На підставі протоколу від 22 березня 2016 року між другим відповідачем (покупець) та першим відповідачем (продавець) укладено договір № 6/1-16 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у томі числі дослідно-промислової розробки, газу сланцевих товщ Мурафинської площі від 22 березня 2016 року, за яким покупець, визнаний переможцем аукціону, придбає у продавця спеціальний дозвіл на користування надрами у Харківській області, Богодухівського і Краснокутського районів для геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка газу сланцевих товщ, строком на 5 років. Враховуючи наявність протоколу від 22 березня 2016 року та договору 6/1-16 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у томі числі дослідно-промислової розробки, газу сланцевих товщ Мурафинської площі від 22 березня 2016 року, Держгеонадра 12 квітня 2016 року видало Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" спеціальний дозвіл на користування надрами № 4760 із визначенням мети користування надрами -геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка газу сланцевих товщ, видом користування надрами - геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка, місцезнаходження та графічних координат родовищ та їхньої площі 108,8 кв. м., а також строком користування власником надрами - до 12 квітня 2021 року. 13 липня 2018 року між першим та другим відповідачами укладено угоду № 4760 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) у відповідності до якої Держгеонадра надає Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" право тимчасового користування ділянкою з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загально державного значення (вуглеводні), а Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" зобов`язується виконувати та дотримуватись умов користування надр, передбачених дозволом, цією угодою та нормами діючого законодавства. Угода набирає чинності з дня реєстрації дозволу та припиняє свою дію з моменту припинення права користування надрами шляхом анулювання дозволу або закінчення строку дії дозволу. Невід`ємними частинами угоди від 13 липня 2018 року № 4760 є характеристика ділянки надр та програма робіт. Також додатком до спеціального дозволу на користування надрами, наданого з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) № 4760 від 12 квітня 2016 року слугує угода № 4760 про умови користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) від 31 травня 2019 року за якою Держгеонадра надає Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" право тимчасового користування ділянкою з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загально державного значення (вуглеводні), а Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" зобов`язується виконувати та дотримуватись умов користування надр, передбачених дозволом, цією угодою та нормами діючого законодавства. Угода набирає чинності з дня реєстрації дозволу та припиняє свою дію з моменту припинення права користування надрами шляхом анулювання дозволу або закінчення строку дії дозволу. Невід`ємною частиною угоди від 31 травня 2019 року № 4760 є характеристика ділянки надр та програма робіт.

23 серпня 2018 року Антимонопольний комітет України прийняв рішення № 414-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким визнав вчинення порушень з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нафта і газ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" під час проведення Державною службою геології та надр України 22 березня 2016 року аукціону з продажу спеціального дозволу на користування ділянками надр з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки газу сланцевих товщ Мурафинської площі, розташованої на території Богодухівського та Краснокутського районів Харківської області законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону. Рішенням господарського суду міста Києва від 13 травня 2019 року у справі № 910/14337/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04 вересня 2019 року та постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" про скасування рішення Антимонопольного комітету України від 23 серпня 2018 року № 141-р.

Враховуючи зазначене та факти, встановлені у рішенні Антимонопольного комітету України від 23 серпня 2018 року за № 414-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", прокурор звернувся до суду із позовом до Державної служби геології та надр України (Держгеонадра) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогазенергопром" про визнання недійсними результатів проведеного 22 березня 2016 року Держгеонадрами аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі та скасування протоколу проведення вказаного аукціону від 22 березня 2016 року № 6; визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22 березня 2016 року № 6/1-16 з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки Мурафинської площі; визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки газу сланцевих товщ Мурафинської площі від 12 квітня 2016 року № 4760; визнання недійною угоди про умови користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) Мурафинської площі від 31 травня 2019 року № 4760.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Щодо підставності (процесуальної дієздатності) прокурора на звернення до суду з даним позовом.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Отже, обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом. Відтак, вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, і лише встановивши наявність такого - суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або про відмову у захисті.

Прокурор по даній справі звернувся до суду в інтересах держави та не визначив у позовній заяві орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме Державну службу геології та надр України, яка реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, оскільки остання не може бути одночасно і позивачем, і відповідачем у справі.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно з частиною першою статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами, можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частини 2 та 3 статті 4 цього кодексу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює господарські права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, у пункті 26 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України). У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою (частина 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.(абзаци 1-3 частини 4 статті цього Закону).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (пункт 70 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 1 частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

В матеріалах справи відсутні докази скерування прокуратурою до повноважного органу (Державна служба геології та надр України) повідомлення, в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Натомість. суд зазначає, що у даній справі прокурор, з огляду на статтю 53 Господарського процесуального кодексу України, є самостійним позивачем, оскільки Державна служба геології та надр України виступає в якості одного із співвідповідачів, дії якої оскаржуються через недотримання вимог законодавства стосовно проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі. І саме цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 та постановах Верховного Суду (від 05 лютого 2020 року справа № 495/9134/16-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 495/10979/17).

З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Державну службу геології та надр України одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування її дій, пов`язаних із проведенням аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі, суд рахує наявність у прокурора підстав для здійснення законних інтересів держави за вимогами, які заявлені у позові.

Розглядаючи визначені прокурором позовні вимоги, сформовані до відповідачів, їх предмет та нормативне регулювання, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 1 Кодексу України "Про надра" надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння. Надра надаються у користування для, крім іншого, видобування корисних копалин (статтею 14 Кодексу України "Про надра"). Згідно з статтею 11 Кодексу України "Про надра", державне управління у галузі геологічного вивчення, використання і охорони надр здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, органи влади Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства України.

За змістом пунктом 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 391/2011 (надалі - Положення № 391/2011, чинного на момент виникнення спірних правовідносин), центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, є Державна служба геології та надр України (Держгеонадра України). Державна служба геології та надр України відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, видає у встановленому порядку спеціальні дозволи на видобування корисних копалин (підпункт пункт 4 Положення № 391/2011).

Частиною 2 статті 16 Кодексу України "Про надра" визначено, що спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продажу на аукціоні спеціального дозволу на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони (далі - дозвіл) визначає Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 594 (надалі - Порядок № 594, який діяв під час виникнення спірних правовідносин). Пунктом 3 Порядку № 594 визначено, що організатором аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони виступає Держгеонадра, а щодо видобування корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим - Рада міністрів Автономної Республіки Крим.

При цьому, питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначення процедури продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін, врегульовано Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 № 615 (надалі - Порядок № 615).

В розрізі зазначених нормативно-правових актів вбачається, що організація та проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі та, як наслідок продаж 22 березня 2016 року спеціального дозволу на користування надрами - є прямими власно-управлінськими функціями Державної служби геології та надр України (Держгеонадра), які реалізовані нею як суб`єктом владних повноважень у порядку та спосіб, що врегульовано законодавством і в межах тієї компетенції, якою наділений перший відповідач законодавчими актами у сфері публічно-правових відносин.

Отже, під час проведення оспорюваного аукціону з продажу спеціального дозволу на видобування надр Мурафинської площі, Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) діяла саме як суб`єкт владних повноважень, забезпечуючи реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Положеннями пункту 25 Порядку № 594 врегульовано, що за результатами проведення аукціону складається протокол, в якому зазначаються: назва ділянки надр, її місцезнаходження, вид користування ділянкою надр, вид корисних копалин та строк, на який надається дозвіл; дата, час і місце проведення аукціону; склад аукціонного комітету; кількість учасників аукціону; початкова ціна дозволу; крок аукціону; найменування (прізвище, ім`я, по батькові) переможця; ціна дозволу (разовий платіж, що вноситься переможцем за придбаний дозвіл). У разі потреби до протоколу можуть бути внесені інші відомості, які вважає за необхідне зазначити аукціонний комітет. Протокол аукціону підписується всіма присутніми членами аукціонного комітету в день проведення аукціону, переможцем та затверджується організатором аукціону. Копія затвердженого протоколу протягом трьох робочих днів з дня проведення аукціону видається його переможцеві. Пунктом 26 Порядку № 594 визначено, що на підставі протоколу переможець та організатор аукціону укладають протягом п`яти робочих днів після його проведення договір купівлі-продажу дозволу, за яким організатор аукціону надає дозвіл його переможцю, а переможець сплачує організаторові аукціону погоджену під час торгів ціну дозволу (пункт 2 Порядку № 594).

З урахуванням наведених положень законодавства вбачається, що врегульована Порядком № 594 процедура проведення аукціону, визначає організатора аукціону (Держгеонадра) не як господарюючого суб`єкта, а як суб`єкта владних повноважень, що реалізує свої управлінські повноваження. При цьому, Порядком № 594 в імперативному порядку визначено необхідність на підставі складеного за результатами проведеного аукціону протоколу укладення організатором аукціону з переможцем аукціону договору купівлі-продажу дозволу.

Фактично більшість умов, які вказані в протоколі аукціону, в обов`язковому порядку, відображаються у відповідному договорі купівлі-продажу дозволу. Переможець аукціону при укладенні договору купівлі-продажу не може вільно та на умовах рівності узгоджувати або ж не приймати ті чи інші положення такого договору, а власне укладення цього договору на визначених законодавством положеннях є обов`язковим після аукціонним процесом, що має місце і може бути саме в публічно-правових відносинах між суб`єктом владних повноважень (Держгеонадра) з приводу реалізації його компетенції.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2011 року № 705 затверджено перелік платних адміністративних послуг, які надаються Державною службою геології та надр України, у переліку якого зазначено таку послугу як надання спеціального дозволу на користування надрами за результатами продажу на аукціоні.

В розрізі встановлених фактів вбачається, що суб`єкт владних повноважень - Державна служба геології та надр України, під час укладення 22 березня 2016 року договору купівлі-продажу, виконувала владні управлінські функції, в тому числі в порядку надання адміністративних послуг, за відсутності диспозитивності у відносинах між їх учасниками та без рівності суб`єктів, як то має місце в учасників господарських чи інших цивільно-правових взаємовідносин.

Таким чином, договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22 березня 2016 року № 6/1-16 слід віднести до адміністративного договору як такий, що укладений у відносинах надання адміністративної послуги, а саме - отримання спеціального дозволу на користування надрами за наслідками проведеного аукціону.

У пункті 10 Порядку № 615 передбачено, що невід`ємною частиною дозволу є угода про умови користування надрами, що укладається між органом з питань надання дозволу і надрокористувачем і містить програму робіт, яка оформляється як додаток, та особливі умови надрокористування, що передбачають: вимоги до ефективності робіт; сучасні технології видобування та переробки корисних копалин; порядок видобування корисних копалин, зокрема з метою запобігання негативним екологічним наслідкам і забезпечення безпеки забудованих територій; види, обсяги і строки виконання робіт на ділянці надр; підстави для припинення діяльності, пов`язаної з використанням ділянки надр.

Таким чином, оскільки, угода про умови користування надрами, що є невід`ємною частиною спеціального дозволу і укладається між органом з питань надання дозволу, тобто суб`єктом владних повноважень, та надрокористувачем і таке укладення угоди здійснюється не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності учасниками угоди, а саме в публічно-правових відносинах щодо видачі спеціального дозволу.

З аналізу пункту 10 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, не відносяться до юрисдикції господарських судів.

Водночас, нормами статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, у якому: - хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або - хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або - хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа "Сокуренко і Стригун проти України" (№ 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом"; фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути "встановленим законом" є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, пунктом 16 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення поняття "адміністративний договір" це спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

В спірних правовідносинах щодо організації та проведення аукціону 2016 року з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі є реалізація суб`єкта владних повноважень, тобто Державною службою геології та надр України (перший відповідач), своїх публічно-владних управлінських функцій, в тому числі і в надані адміністративних послуг на підставі законодавства, а відтак надання спеціального дозволу на користування надрами за результатами продажу на аукціоні є адміністративною послугою, тобто - частиною адміністративної послуги, та, водночас - правовим актом за участю суб`єкта владних повноважень (Держгеонадр) та іншої особи (переможця аукціону), що має форму договору, а така угода повністю відповідає поняттю "адміністративного договору".

Фактично між позивачем та відповідачами існує спір щодо права власності на геологічну інформацію щодо видобування надр Мурафинської площі, яка була використана під час проведення оспорюваного аукціону, що підлягає захисту в іншій спосіб та з інших підстав. Однак, суд не наділений повноваженнями змінювати на власний розсуд предмет і підстави заявленого позову.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. В порядку адміністративного судочинства підлягають розгляду спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки перший відповідач, як суб`єкт владних повноважень, виконував владні управлінські функції, в тому числі в порядку надання адміністративних послуг, за відсутності диспозитивності у відносинах між їх учасниками та без рівності суб`єктів, як то має місце в учасників господарських чи інших цивільно-правових взаємовідносин, уклав із другим відповідачем, за результатами проведеного 22 березня 2016 року аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами, договір купівлі-продажу, який за своєю правовою природою є адміністративним договором, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про визнання недійсними результатів проведеного 22 березня 2016 року Держгеонадрами аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі та скасування протоколу проведення вказаного аукціону від 22 березня 2016 року № 6; визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22 березня 2016 року № 6/1-16 з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки Мурафинської площі; визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки газу сланцевих товщ Мурафинської площі від 12 квітня 2016 року № 4760; визнання недійною угоди про умови користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) Мурафинської площі від 31 травня 2019 року № 4760, не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки належать до юрисдикції адміністративного суду.

Частиною 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік підстав для закриття провадження у справі, який є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Зі змісту частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, беручи до увагу те, що перший відповідач у спірних правовідносинах наділений правом владних повноважень та між сторонами виник спір з приводу реалізації державним органом (Дергеокадастром) своєї компетенції, тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, розгляд якого відноситься до юрисдикції адміністративних судів, суд закриває провадження у вказаній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи відсутність клопотання прокурора про повернення сплаченої суми судового збору, судом, у межах даної ухвали, питання повернення судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 2, 20, 45, 53, пунктом 1 частини 1 статті 231, статтями 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 922/3322/20.

Роз`яснити Керівнику Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, в порядку статей 255-257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повну ухвалу складено 18 лютого 2021 року.

Суддя Н.В. Калініченко