ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м.Харків Справа № 913/266/20(910/1468/19)

про визнання недійсним договору
Секретар судового засідання Славич В.І.
У засіданні брали участь:
від позивача представник не прибув;
від відповідача -1- представник не прибув;
від відповідача -2 представник не прибув;
від третіх осіб представники не прибули.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
07.02.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - виробнича фірма "Форт 2" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Євроінвест" про визнання недійсним договору №27/06/17-2 про відступлення права вимоги від 27.06.2017 року.
24.12.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних», і у банку запроваджено тимчасову адміністрацію.
23.06.2016 Правлінням Національного банку України винесено постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк», і у банку розпочата процедура ліквідації із делегуванням повноважень ліквідатора банку уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонд).
Позивач, посилаючись на положення ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації, а тому лише Фонд наділений повноваженнями органів управління банку, що ліквідується.
Таким чином, на думку позивача лише ПАТ "Укрінбанк" в особі Фонду має право проводити будь які операції із заборгованістю, що виникла внаслідок невиконання своїх обов`язків за кредитним договором, в тому числі відступати право вимоги за договором.
Щодо можливого правонаступництва ПАТ "Українська інноваційна компанія", позивач зазначає, що постановою Верховного Суду України від 24.10.2017 у справі №826/1162/16 скасовані рішення судів попередніх інстанцій і відмовлено в задоволені позову до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" про визнання протиправними та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії, у зв`язку з чим, ПАТ "Українська інноваційна компанія" не стало належним кредитором відносно позивача і, відповідно, не мало права передавати відповідачу -2 право вимоги за кредитним договором.
В той же час, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.08.2018 у справі 910/8117/17 зазначила, що зміна місцезнаходження, видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ "Укрінбанк", зміни назви на ПАТ "Укрінком", а в подальшому на ПАТ "Українська інноваційна компанія", висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ «Укрінком» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» ПАТ «Укрінбанк» є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства.
Для належного правонаступництва повинні існувати докази підтвердження переходу до ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків саме банківської установи ПАТ «Укрінбанк» згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ «Укрінбанк», суперечить наведеному вище.
Об`єднана Палата наголосила, що зазначені обставини спростовують доводи позивача про наявність у нього на час звернення з позовом до суду правових підстав для стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним банківською установою ПАТ «Укрінбанк» стосовно якої запроваджено процедуру ліквідації, поза межами порядку щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку, встановленого Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».
Також позивачем зазначено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні будь які відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є ПАТ «Українська інноваційна компанія», а отже виконання на користь ПАТ «Укрінбанк» зобов`язань за кредитним договором може вважатись таким, що проведено позивачем належним чином.
За таких обставин, позивач зазначає, що договір про відступлення права вимоги №27/06/17-2 від 27.06.2017 є недійсним оскільки порушує норми чинного законодавства.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно виробнича фірма "Форт 2" залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи №910/1468/19 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб, яки не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство Український інноваційний банк та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1468/19 до судового розгляду по суті.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 справу № 910/1468/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Форт 2" до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Євроінвест", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору передано до Господарського суду Луганської області для розгляду в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.06.2020 матеріали справи №910/1468/19 передано на розгляд судді Масловському С.В.
01.06.2020 на адресу Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія надійшла апеляційна скарга №548/1В від 28.05.2020 на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 по справі № 913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.
03.06.2020 матеріали справи надіслано до Східного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.07.2020 вирішено відкласти питання про прийняття позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Форт 2" до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Євроінвест", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору до повернення матеріалів справи №913/266/20 до Господарського суду Луганської області.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 відмовлено Публічному акціонерному товариству Українська інноваційна компанія у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу повернуто без розгляду.
В той же час, Публічне акціонерне товариство Український інноваційний банк звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ ЮС-Металл у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ Українська інноваційна компанія.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ ЮС-Металл у відкритті провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 залишено без змін.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №913/266/20 скасовано. Справу №913/266/20 направлено на новий апеляційний розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.10.2020 справу №913/266/20 (910/1468/19) прийнято до провадження; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; вирішено повторно провести підготовче провадження; підготовче засідання призначено на 22.10.2020 о 14 год. 00 хв.
У судовому засіданні 22.10.2020 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 18.11.2020 о 14 год. 30 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 18.11.2020 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 10.12.2020 о 14 год. 20 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 10.12.2020 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.01.2021 о 14 год. 30 хв., яку відповідно до ч.5 ст.233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 11.01.2021 постановлено ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 26.01.2021 об 11 год. 40 хв., яку відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 26.01.2021 постановлено ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 09.02.2021 о 11 год. 00 хв., яку відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» проти позову заперечило з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 29.03.2019, додаткових пояснень на позов та зазначило, що 13.07.2016 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінбанк", оформлене протоколом №1, змінено найменування ПАТ "Укрінбанк" на ПАТ "УКРІНКОМ" та змінено види діяльності товариства, зокрема виключено вид діяльності "діяльність комерційних банків", код КВЕД 64.19 "Інші види грошового посередництва" та визначено основним видом діяльності 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна".
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Український інноваційний банк" (ПАТ "УКРІНБАНК"), оформленим протоколом №3 від 22.11.2016, змінено найменування товариства як юридичної особи з ПАТ "Український інноваційний банк" на ПАТ "Укрінком", затверджено статут в новій редакції.

Відповідно до п.1.1. Статуту, ПАТ "Укрінком" продовжує свою діяльність на підставі цього статуту, шляхом зміни найменування з ПАТ "Український інноваційний банк", перереєстрованого Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 05.06.2015, номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на ПАТ "Укрінком", яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ "Український інноваційний банк".

Рішенням позачергових зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", оформленим протоколом №6 від 28.03.2017, змінено найменування товариства як юридичної особи з ПАТ "Укрінком" на ПАТ "Українська інноваційна компанія", затверджено статут в новій редакції.

Відповідно до п.1.1. Статуту ПАТ "Українська інноваційна компанія" продовжує свою діяльність на підставі статуту, шляхом зміни найменування з ПАТ "Укрінком", перереєстрованого приватним нотаріусом Сазоновою О.М. 13.07.2016, номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839000, на ПАТ "Українська інноваційна компанія", яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ "Український інноваційний банк" та ПАТ "Укрінком".

24.12.2015 Правлінням Національного Банку України було прийнято Постанову №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

22.03.2016 Правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" винесено постанову №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Проте, Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 визнано протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 по справі №826/1162/16 апеляційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 залишені без задоволення, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 по справі №826/1162/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 та ухвалу Київського адміністративного суду від 14.04.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 24.10.2017 по справі №826/1162/16 скасовані судові рішення судів попередніх інстанцій, відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування Постанови Національного банку України про неплатоспроможність банку та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 визнані протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/5325/16 від 29.04.2016 залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 по справі №826/5325/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 по справі №826/5325/16 залишено без змін.

Крім того, 14.12.2017 Окружний адміністративний суд м. Києва постановою по справі №826/14033/17 задовольнив позовні вимоги ПАТ "Українська інноваційна компанія", визнав незаконним та скасував Постанову Правління Національного банку України від 24.12.2015 №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Постановою від 20.02.2018 по справі №826/14033/17 Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.12.2017.

При цьому відповідачем зазначено, що питання правомірності вчинення 13.07.2016 реєстраційних дій було предметом розгляду справи №826/11199/16.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2017 у справі №826/11199/16 яка залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 та Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.04.2019 у задоволенні вказаного позову відмовлено, та зроблено висновок, що якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. Повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин у справі №826/11199/16 рішення Правління Національного банку України скасовані в судовому порядку, що в свою чергу відновлює повноваження органів управління банку.

Таким чином, суди дійшли висновків, щодо наявності у органів управління ПАТ "Укрінбанк" права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції Статуту тощо.

Також, відповідачем зазначено, що відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань свідчать про те, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" та ПАТ "Український інноваційний банк" є однією і тією ж юридичною особою з одним кодом , де відбулась лише зміна назви товариства та видів КВЕД.

При цьому питання правомірності вчинення реєстраційних дій повторно було розглянуто Окружним адміністративним судом м. Києва у рішення від 05.03.2017 у справі №826/15260/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 та зазначено, шо ліквідація банку фактично не розпочалась з огляду на скасування в судовому порядку відповідних рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів, відтак станом на дату прийняття даного рішення, Фонд не є повноважним органом управління третьої особи, а тому його права не порушені.

Щодо судової практики стосовно вирішення питання правонаступництва ПАТ «Укрінком», відповідачем зазначено, що при розгляді справи №442/5241/12-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк».

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при розгляді справи №159/778/17 при прийнятті рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не погодився з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/8117/17, оскільки зазначена позиція не узгоджується зі статтями 91, 92 Цивільного кодексу України.

23.01.2019 у справі № 925/698/16 Касаційним господарським судом було ухвалено передати справу №925/698/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

При цьому суд прийшов до наступного висновку: наявність відмінних один від одного висновку судів різних юрисдикцій щодо правового статусу ПАТ «Укрінком» як правонаступника ПАТ «Укрінбанк», щодо наявності або відсутності у ПАТ «Укрінком» прав та обов`язків ПАТ «Укрінбанк», вказує на наявність у даній справі виключної правової проблеми, вирішення якої має важливе значення для права в цілому. Предметом вирішення спору у даній справі є дослідження правомірності стягнення на користь ПАТ "Українська інноваційна компанія", як такого що стало належним правонаступником прав та обов`язків ПАТ "Укрінком", шляхом зміни найменування юридичної особи з ПАТ "Український інноваційний банк" на ПАТ "Укрінком", солідарно з відповідачів спірної суми боргу, який виник внаслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договором № 12- 070201 про відкриття кредитної лінії від 05.02.2007, укладеного між ПАТ "Український інноваційний банк" та ПАТ "Первомайський молочноконсервний комбінат" на виконання якого укладено договір поруки № 1 від 01.08.2013. Вирішуючи даний спір про стягнення боргу за кредитним договором, суду необхідно встановити обсяг прав та обов`язків позивача у цій справі, зокрема, як правонаступника банківської установи у кредитно-банківських, цивільних, депозитних та інших правовідносин, при цьому, визначити в даному випадку чи відбулась заміна назви, КВЕД, спочатку ПАТ Український інноваційний банк" перейменовано в ПАТ "Укрінком", а в подальшому ПАТ "Українська інноваційна компанія", що свідчить про правонаступництво позивача і наявність у останнього права вимагати з відповідачів сплати заборгованості по кредиту в примусовому порядку, чи виключення кредитною установою зі своєї назви слова "банк" та із переліку видів своєї діяльності банківської діяльності, відповідає вимогам Закону України Про банки і банківську діяльність", внаслідок чого позивача можна вважати правонаступником банку, а звідси суд повинен встановити наявність чи відсутність у позивача права заявляти позовні вимог и до боржника та поручителів щодо стягнення з них кредитного боргу.

Таким чином, в даному випадку, при розгляді справи наявна правова проблема щодо застосування вимог чи ст. 104 ЦК України , Глави 50 Цивільного кодексу України, щодо припинення зобов`язань, чи застосування вимог ст.ст. 2. 15. 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Також, відповідачем зазначено, що в розумінні ст. 609 Цивільного кодексу України, ПАТ «Український інноваційний банк не є ліквідованою юридичною особою, з її боку відбулось лише зміна найменування товариства та виду економічної діяльності.

Отже твердження позивача про те, що обставини відсутності правонаступництва ПАТ «УКР/ІН/КОМ» та ПАТ «Укрінбанк» загальновідомими і не потребують доказування є безпідставними та не можуть бути враховані судом.

Також, відповідачем зазначено, що відкликання банківської ліцензії не припиняє право вимоги по кредитному договору, оскільки правом вимоги за кредитним договором на грошові кошти (кредит), які раніше були надані банком або іншою фінансовою установою позичальнику, та строк виконання зобов`язань з повернення кредиту яких настав має учасник відповідних цивільних відносин незалежно від наявності у нього ознак банку або фінансової установи, встановлених у ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статті 2 Закону України "Про банки а банківську діяльність".

ПАТ "Українська інноваційна компанія" у відзиву на додаткові пояснення до позову зазначило, що У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16 зроблено висновок, що в українському законодавстві існує прогалина щодо правового регулювання відновлення банківської діяльності після відкликання НБУ банківської ліцензії, на підставі скасування відповідного рішення НБУ судом через юридично організаційні порушення його прийняття НБУ, в тому числі за умов подальшої фактичної невідповідності проблемного банку вимогам банківського законодавства, та виконання яких є передумовою наявності у банку зазначеної ліцензії. Разом з тим, законодавством також не встановлено, що скасування рішення уповноваженого державного органу про введення тимчасової адміністрації у проблемному банку або закінчення строку дії цієї адміністрації без подальших дій НБУ та Фонду щодо цього банку, передбачених банківським законодавством, означає припинення тимчасової адміністрації в такому проблемному банку, скасування реалізації НБУ та Фондом подальших обов`язкових процедур, передбачених банківським законодавством, зокрема ст.ст. 63, 67, 73, 74, 77 Закону "Про банки і банківську діяльність" та ст.ст. 1, 3, 4, 34, 36, 44, 46, 48, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом.

Отже, Велика Палата зазначає, що у законодавстві відсутній правовий механізм повернення банківської ліцензії після скасування постанови Правління НБУ №180 від 22.03.2018 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Український інноваційний банк". За таких обставин, законодавством не встановлена заборона для повернення банківської ліцензії після незаконного її відкликання.

Також, відповідачем -1 зазначено про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки 27.03.2019 між ПАТ Українська інноваційна компанія" та відповідачем -2 було укладено договір про розірвання договору про відступлення права вимоги №27/06/17-2 від 27.03.2019 та підписано акт прийому передачі прав ата документів згідно договору від 27.03.2019.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в письмових поясненнях на позовну заяву №27-6248-19 від 08.04.2019 зазначив, що рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру не приймалось ні Фондом, ні Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації банку, ні Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку. Відповідачем-1 здійснюється вибіркове застосування наслідків скасування Постанови НБУ та рішень Фонду щодо запровадження процедури виведення банку з ринку, а саме: процедура виведення банку з ринку переривається, проте банк не відновлює своєї діяльності (банк не повернувся на ринок), не виконує обов`язкових нормативів НБУ і є непослідовним у своїй правовій позиції щодо правонаступництва у різних цивільних та господарських спорах. Банк подає документи для проведення державної реєстрації змін до статуту банку після їх погодження НБУ. ПАТ «Укрінбанк» повинен був діяти відповідно до вимог, встановлених законом України «Про банки і банківську діяльність» і проводити будь-які зміни щодо своєї діяльності, включаючи зміну назви, виключно після отримання на це згоди від НБУ. Таким чином, зазначені обставини спростовують доводи Відповідача-1 про наявність у нього на час укладення Договору про відступлення права вимоги від 27 червня 2017 року прав кредитора, які належали банківській установі ПАТ «Укрінбанк».

Щодо підстав недійсності оскаржуваного договору про відступлення права вимоги від 27.06.2017 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що договір за кредитною угодою від 12.04.2013, укладений ПАТ «Укрінком», як первісним кредитором, який станом на 27.06.2017 не був кредитором за кредитною угодою, а таким кредитором є ПАТ «Укрінбанк», то зміст оспорюваного договору суперечить ст. 512 ЦК України та у зв`язку з цим має бути визнаний судом недійсним з моменту укладення.

За своєю суттю, як зазначає Фонд гарантування вкладів, укладений договір про відступлення права вимоги є спробою протиправно вивести активи неплатоспроможного банку на користь третіх осіб, в той час як такі активи (права вимоги) мають бути включені до ліквідаційної маси банку та спрямовані на задоволення кредиторських вимог в порядку та черговості, визначених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У відповіді на відзив позивач зазначив, що 09.04.2019 року ним отримані листи від відповідачів: ТОВ «Фінансова компанія «Євроінвест» №№02/04/19-1 та 02/04/19-2 від 02.04.2019 року та ПАТ «Українська інноваційна компанія» №396 від 03.04.2019 року, в яких вони повідомили про розірвання договорів №27/06/17-2 від 27.06.2017 про відступлення права вимоги за кредитним договором №20136 від 12.04.2013 та №12501 від 21.08.2018 про відступлення права вимоги за іпотечним договором №20136/S-1 від 12.04.2013. При цьому, у листі ПАТ «Українська інноваційна компанія» №396 від 03.04.2019 підписаного головою правління Ільюченко А.М. та у відзиві представника відповідача-1, підписаного на підставі довіреності містяться різні правові позиції, через що позивач не має можливості надати відповідь на відзив у відповідності до вимог ст.ст. 165,166 ГПК України. Свої позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі.

У своїх поясненнях третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український інноваційний банк» Матвійчук О.Ю., посилаючись на постанову Об`єднаної палати Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2018 по справі №910/8117/17, зазначає, що до ПАТ «Українська інноваційна компанія» в порядку, передбаченому чинним законодавством не перейшло право вимоги від ПАТ «Укрінбанк» по Кредитному договору, укладення Договору відступлення права вимоги за Кредитним договором суперечить вимогам чинного законодавства, відповідно і ТОВ «ФК «Євроінвест»» також, в законний спосіб, не могло набути та не набуло право вимоги до ТОВ «Торгівельно-виробнича фірма «Форт 2»» за Кредитним договором.

Єдиним органом, який може здійснювати виведення ПАТ «Укрінбанк» (наразі ПАТ «Українська інноваційна компанія») з ринку відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та єдиною ймовірною і можливою юридичною особою, якій належать та можуть належати всі права та обов`язки ПАТ «Укрінбанк» може бути ПАТ «»Укрінбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію і щодо цього тривають судові процедури.

В додаткових поясненнях до позову позивач просить звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №925/698/16 з урахуванням яких, Договір від 27.06.2017 №27/06/17-2 про відступлення права вимоги за кредитним договором №20136 від 12.04.2013 задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та необхідно визнати недійсним.

Зокрема позивачем зазначено, що зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «діяльності комерційних банків» (КВЕД: 64.19) не є ані перетворенням цієї юридичної особи в розумінні статті 108 ЦК України (статті 87 Закону про акціонерні товариства), ані виділом в розумінні статті 109 ЦК України (статті 86 Закону про акціонерні товариства), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні статті 106 ЦК України (статей 83-85 Закону про акціонерні товариства). Попри те, що правовий висновок щодо застосування норм права у справі № 914/3587/14 (постанова від 24 квітня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду зробила стосовно зміни найменування (типу) акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, Велика Палата Верховного Суду не бачить підстав відходити від правового висновку, зробленого у мотивувальній частині зазначеного судового рішення (пункт 50), відповідно до якого сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

Отже, в результаті організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону про банки не утворилась.

Власники ПАТ «Український інноваційний банк», приймаючи рішення про відмову від «банківської діяльності», висловили своє бажання припинити таку діяльність, яка є складовою спеціальної правосуб`єктності банку як юридичної особи, але вони не звернулись до існуючої процедури ліквідації банку за їх рішенням, передбаченої статтею 78 Закону про банки, погодження якої з боку НБУ неможливе в силу чинності у відповідного банку статусу проблемного, що відповідає як статті 78 Закону про банки так і пункту 2.4 глави 2 розділу ІІІ Положення про заходи впливу.

Банківське законодавство не передбачає правонаступництво у разі ліквідації банку. Крім того, з урахуванням частини шостої статті 77 Закону про банки, частини третьої статті 53 Закону про гарантування вкладів, пункту 3.1 глави 3 розділу ІІІ Положення про заходи впливу ліквідація банку ані за ініціативою НБУ, ані за ініціативою власників банку не може вважатись завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку.

Отже, незалежно від того чи проведена ліквідація банку чи ні, банк зобов`язаний узгоджувати внесення змін до свого статуту з НБУ відповідно до вимог банківського законодавства. Ця вимога чинна незалежно від чинності Постанови НБУ про неплатоспроможність банку, Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, Рішення Фонду про ліквідацію банку.

Правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «УКРІНКОМ» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не доведено.

Отже, перехід прав та обов`язків від ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «УКРІНКОМ» та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та виключення з видів своє діяльності «банківської діяльності» без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не відповідають вимогам банківського законодавства.

Враховуючи те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а відтак й ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, відсутні юридичні підстави набуття ТОВ «ФК «Інвест ресурс» (чи ТОВ «ФК «Афінаж») права відповідної вимоги до ПАТ «Юрія», попри будь-які заявлені ТОВ «ФК «Інвест ресурс» товариством правовідносини факторингу між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «ФК «Інвест ресурс» (чи ТОВ «ФК «Афінаж»), оскільки відповідні правочини не відповідають частині першій статті 203 ЦК України та є нікчемними у силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону про гарантування вкладів.

Водночас у рамках цього спору Великій Палаті Верховного Суду необхідно вирішити, який суб`єкт є належним позивачем у справі, тобто якій особі належить право вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2007 року та договором поруки № 2, за захистом якої звернувся позивач у судовій справі № 925/698/16. Відповідно до цього, враховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що таким суб`єктом був та залишається банківська установа - ПАТ «Український інноваційний банк», відповідне право якого не переходило ані до ПАТ «УКРІНКОМ»/ ПАТ «Українська інноваційна компанія», ані до ТОВ «ФК «Інвест ресурс».

З огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, позивач зазначає, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги є недійсним.

У відповіді на відзив від 03.03.2019 позивач обґрунтовує недійсність договору про відступлення права вимоги від 27.06.2017 №27/06/17-2 тим, що відповідно до правової позиції Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 03.08.2018 у справі №910/8117/17 зміна місцезнаходження, видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ «Укрінбанк», зміни назви на ПАТ «Укрінком», а в подальшому на ПАТ «Українська інноваційна компанія», а також залишення у цьому випадку ідентифікаційному коду юридичної особи, якій було присвоєно ПАТ «Укрінбанк», не свідчить про правонаступництво ПАТ «Укрінком» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» ПАТ «Укрінбанк», оскільки для належного правонаступництва повинні існувати докази на підтвердження переходу до ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків саме банківської установи ПАТ «Укрінбанк» згідно із законодавчо встановленою процедурою. Також, позивач підтримав попередньо заявлені ним позовні вимоги.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробнича фірма «Форт 2» (далі позичальник) було укладено кредитний договір №20136 відповідно до якого банк надає позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії (далі кредит) з лімітом заборгованості в розмірі 800000,00 грн 00 коп. на термін до 13 квітня 2015 року (п. 3.1. договору)

Кредит використовується позичальником на поповнення обігових коштів. При нецільовому використані кредиту (його частини) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 10 % від суми кредиту (частини), що використана не за цільовим призначенням (п. 3.2.).

Відповідно до п. 3.3. договору видача кредиту проводиться на підставі письмової заяви позичальника, копій контрактів (договорів), інших документів, що підтверджують цільове призначення кредиту, після набрання чинності Гарантійними документами, шляхом перерахування кредиту з рахунку для обліку заборгованості по кредиту, відкритого відповідно до умов цього договору, на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в Світловодській філії ПАТ «Укрінбанк», МФО 323505, . Фінансуванню підлягають контракти(договори), що відповідають вимогам чинного законодавства України та вимогам Банку.

Згідно з п. 3.4.1. додаткової угоди №2 до договору позичальник сплачує банку проценти в розмірі 26 % річних.

Граничним терміном повернення кредиту є 13.04.2015. Погашення відбувається « 01» (першого) по « 30» (тридцяте) число (включно) місяця, шляхом перерахування коштів Позичальником на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Укрінбанк», МФО 300142, з урахуванням встановленого договором графіку зниження ліміту заборгованості: з серпня 2014 року по березень 2015 року щомісячно рівними частинами по 88 900, 00 грн, квітень 2015 року 88 800,00 грн. Кредитні кошти повертаються лише в тій валюті, в якій вони були надані. Заборгованість Позичальника за цим договором стає строковою до стягнення у випадках, передбачених Договором та/або Гарантійними документами ( п. 3.5.1. додаткової угоди №2).

Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту, сплата процентів, щомісячної комісії, штраф тощо. Погашення заборгованості здійснюється на рахунок № НОМЕР_3 в Світловодській філії ПАТ «Укрінбанк», МФО 323505, ( п. 3.5.4. договору).

Відповідно до п. 3.7. договору забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Договором є:

- житловий будинок, загальною площею 332,8 кв.м., з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 543 кв.м., розташована за адресою: кіровоградська обл., м. Світловодськ, вул. 8 Березня, буд. 83 (іпотечний договір №20136/S-1 від 12 квітня 2013 року);

- порука фізичної особи ОСОБА_1 (договір поруки № 20136/S-2 від 12.04.2013 року);

- порука фізичної особи ОСОБА_2 (договір поруки № 20136/S-3 від 12.04.2013 року);

- порука ТОВ «Крилів 2012» (Договір поруки № 20136/S-4 від 12.04.2013 року) ( далі предмет іпотеки).

Розпорядження (відчуження) предметом іпотеки можливе лише за письмовою згодою банку. Позичальник забезпечує здійснення майновими та фінансовими поручителями всіх дій, щодо отримання будь-яких дозволів для оформлення забезпечення кредиту, згідно з вимогами чинного законодавства України, а також набрання чинності Гарантійними документами. Кредит, наданий Банком, також забезпечується всім належним Позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Сторони за невиконання (неналежне виконання) умов договору несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п. 7.1. Договору).

Позичальник зобов`язаний відшкодувати всі завдані банку збитки, в тому числі в усіх випадках своєчасного попередження банку про можливе невиконання позичальником зобов`язань за договором. На позичальника покладаються всі ризики від зміни обставин, що впливають на виконання договору, в тому числі в разі зміни курсів іноземних валют по відношенню до гривні (п. 7.2. договору).

27.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством « Українська інноваційна компанія» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Євроінвест» (далі новий кредитор, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Тех-Інвест") укладено договір про відступлення права вимоги №27/06/17-2, відповідно до якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора, яке йому належить відповідно до умов кредитного договору №20136 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.04.2013 року зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до них тощо, що є невід`ємною частиною (далі кредитний договір), який укладений між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельно виробнича фірма «Форт 2», (далі боржник) (п.1.1. договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п.п 1.3., 1.4., 1.5. загальна сума заборгованості боржника за договором кредиту станом на 27 червня 2017 року становить 819262,56 грн, відповідно до умов кредитного договору. Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитним договором та одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитним договором, які існували та існують на момент укладення договору. При цьому, новий кредитор також набуває статусу заставодержателя (іпотеко держателя) за всіма зобов`язаннями, що забезпечують виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором в разі їх наявності. В силу договору, первісний кредитор відступає новому кредитору також права вимоги за договорами поруки/застави/іпотеки, що забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договором в разі їх наявності, про що укладаються окремі договори, протягом узгодженого між сторонами строку. Крім цього, первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги за всіма судовими рішеннями (в т.ч. виконавчими провадженнями, виконавчими написами), щодо стягнення заборгованості на користь первісного кредитора за кредитним договором, а також за всіма судовими рішеннями (в т.ч. виконавчими провадженнями, виконавчими написами) щодо звернення стягнення на предмет поруки/застави/іпотеки, що забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договором в разі їх наявності.

Відступлення права вимоги за договором здійснюється на платній основі у розмірі та в строки, вказані у пунктах 4.1. та 4.2. договору (п.2.1. договору про відступлення права вимоги).

Згідно з п.3 договору права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами договору та акту прийому-передачі прав та документів (далі акт), що є невід`ємною частиною договору. Акт первісний кредитор і новий кредитор складають та підписують одночасно з підписанням даного договору. З моменту відступлення права вимоги первісний кредитор набуває з будь-яких правовідносин, які склалися між ним і боржником. Первісний кредитор зобов`язаний направити боржнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором. Первісний кредитор зобов`язаний, у разі отримання від боржника (після передачі прав вимоги відповідно до вимог пункту 3.1 договору) грошових коштів в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, перерахувати їх на рахунок нового кредитора, не пізніше 3-х (трьох) банківських днів. Відступлення права вимоги за договором здійснюється без згоди боржника. Сторони домовилися та зобов`язуються з метою захисту інтересів нового кредитора, в строк до 31.12.2017, включно, укласти відповідний договір (відповідні договори) про відступлення прав вимог за договором (договорами) забезпечення (порукою/заставою/іпотекою) згідно з яким забезпечено виконання зобов`язань боржника перед первісним кредитором, а саме: іпотечного договору №20136/S-1, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Москаленко Н. І. 12.04.2013 року за реєстровим номером №1-535 укладений між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому всі витрати на укладення відповідних договорів відступлення прав вимог за договором забезпечення (порукою/заставою/іпотекою), а також здійснення у відповідному Державному реєстрі замін Заставодержателя/Іпотекодержателя з Первісного кредитора на Нового кредитора за Договором застави/Договором іпотеки несе Новий кредитор. Новий кредитор може відмовитися від укладення відповідного договору (відповідних договорів) про відступлення прав вимог за договором забезпечення (порукою/заставою/іпотекою) надавши Первісному кредитору письмову відмову від укладення таких договорів.

Відповідно до п. 4. договору ціна відступлення права вимоги за договором становить 819 262,56 грн. Оплата по договору здійснюється на умовах відстрочення платежу. Новий кредитор оплачує ціну відступлення права вимоги протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання договору та акту.

27.06.2017 між Публічним акціонерним товариством «Укрінком» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Євроінвест» (далі новий кредитор, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Тех-Інвест") було підписано акт прийому-передачі прав та документів згідно договору про відступлення права вимоги №27/06/17-2 від 27.06.2017, за яким на виконання умов договору про відступлення права вимоги №27/06/17-2 від 27.06.2017 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв у відповідності до зазначеного вище договору про відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробнича фірма «Форт 2» за кредитним договором №20136 від 12.04.2013. Станом на 27.06.2017 року загальний розмір заборгованості боржника перед первісним кредитором складає 819262,56 грн, відповідно до умов кредитного договору.

19.09.2018 товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Євроінвест» було надіслано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробнича фірма «Форт- 2», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ТОВ «Крилів 2012» повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору №19/09/18-2, в якому зазначено, що 21.08.2018 згідно договору про відступлення права вимоги від 21.08.2018, посвідченого Чуловським В.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №12501 ПАТ «УКР/ІН/КОМ» () переуступив ТОВ «ФК «Євроінвест» () право вимоги за іпотечним договором №№20136/S-1 від 12.04.2013, посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Москаленко Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1-535; позичальником не виконуються та порушуються умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків та комісійних винагород, у зв`язку з чим, ТОВ "ФК "Євроінвест" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вчинення нотаріального напису нотаріуса.

З приводу посилання позивача та третьої особи на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року, суд зазначає наступне.

В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія від 03 червня 2020 року справа №3-88/2020(175/20), Конституційним Судом України зазначено, що постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 6 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 грудня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року не можна вважати остаточним судовим рішенням у справі.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/2144/16 від 25 листопада 2020 року зазначено, що посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду №925/698/16 від 10.12.2019 є безпідставним, оскільки зазначеною постановою справу №925/698/16 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, що не означає вирішення спору, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з них.

Також суд звертає увагу, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, обставини встановлені у справі №925/698/16 не мають преюдиційного значення для справи, яка розглядається господарським судом Луганської області з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п. 6.33 постанови ВП ВС №48/340 від 02.07.2019 зазначено, що суд не врахував належним чином, що в іншій справі №137/7 суди не визнали за державою права власності на спірне майно. При цьому Господарський суд міста Києва, з рішенням якого погодився Вищий господарський суд України, дійшов правильного висновку про те, що рішення у справі № 137/7 не вважається преюдиційним з двох причин. По-перше, склад учасників справи № 137/7 та цієї справи не є тотожним. По-друге, преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не правової їх оцінки.

В п. 47 постанови ВС №761/29966/16-ц від 18.12.2019 зазначено, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

За таких обставин суд дійшов висновку, що посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 є безпідставним, оскільки направлення справи на новий розгляд свідчить про відсутність остаточного рішення та правового висновку, а обставини встановлені у справі не мають преюдиційного значення.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019, ПАТ "Укрінком" є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи, а зміна організаційно-правової форми не відбувалась, тому відсутній факт реорганізації юридичної особи, в ході якої згідно з ст. 27, 28 Закону України Про банки і банківську діяльність необхідне затвердження плану реорганізації та отримання дозволу від НБУ.

В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника зі збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.

Згідно з ст. 104 ЦКУ юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

В п. 50 постанови ВП ВС №914/3587/14 від 24.04.019 зазначено, що з аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне (ПАТ Львівобленерго на ПрАТ Львівобленерго) не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 статті 10 ЗУ Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 6 положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118 інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта (п. 4), який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним (п. 6).

Правонаступництво є перехід сукупності прав та обов`язків від одного суб`єкта правовідносин до іншого, в порядку та на умовах встановлених законом. Отже обов`язковою умовою правонаступництва, є наявність декількох окремих суб`єктів, дотримання процедури переходу прав та обов`язків встановленої законом, і як наслідок втрата прав та обов`язків однією особою, та набуття іншою.

В даному випадку відбулась зміна найменування юридичної особи, без зміни організаційно правової форми, що не є її реорганізацією та не є перетворенням. Оскільки код ЄДРПОУ є ідентифікуючою ознакою юридичною особи, яка залишається незмінною протягом усього часу його існування, суд дійшов висновку, що ПАТ Українська інноваційна компанія та ПАТ Укрінбанк є однією юридичною особою. Крім того, відповідно до імперативних приписів статті 10 ЗУ Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості внесені до єдиного державного реєстру вважаються достовірними, та можуть бути використанні у спорі з третьою особою.

За таких обставин суд погоджується з твердженням позивача та третьої особи, що ПАТ Українська інноваційна компанія не є правонаступником ПАТ Укрінбанк, оскільки є однією юридичною особою з різними назвами.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/8117/17 від 03 серпня 2018 зроблено висновок: 6.11 Ураховуючи зазначені положення законодавства, за установлених судами обставин про здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ "Укрінбанк", зміни назви на ПАТ "Укрінком", а в подальшому на ПАТ "Українська інноваційна компанія", зміни місцезнаходження товариства та видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" ПАТ "Укрінбанк" без дотримання відповідної процедури є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/11199/16 від 19.04.2019 зазначено, що з огляду на вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо того, що повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В той же час, станом на дату виникнення спірних правовідносин вказані рішення Правління Національного банку України скасовані в судовому порядку, що, в свою чергу, відновлює повноваження органів управління банку.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію судів попередніх інстанції щодо наявності у органів управління банку права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції Статуту тощо.

Предметом спору у справі №910/8117/17 було стягнення заборгованості, тоді як у справі №826/11199/16 позов було заявлено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб про скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Суд враховує те, що правовий висновок у справі №826/11199/16 було сформовано пізніше, та враховує те, що саме у зазначеній справі до предмету доказування входили обставини на підтвердження або спростування законності проведення реєстраційних дій, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, та знайшли своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Суд не погоджується з твердженням позивача та третьої особи про те, що саме ПАТ «Укрінбанк» в особі Фонду має право проводити будь які операції із заборгованістю, що виникла внаслідок невиконання обов`язків за кредитним договором, оскільки в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та громадських формувань така особа відсутня.

Твердження позивача та третьої особи, що належним кредитором є відсутній у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ПАТ «Укрінбанк», який позивачем та третьої особою сприймається як інша юридична особа аніж ПАТ «Українська інноваційна компанія», фактично призводить до втрати кредитора у зобов`язанні.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Глава 7 ЦК України містить загальні положення про юридичну особу.

Відповідно до статті 91 Цивільна правоздатність юридичної особи ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільна дієздатність юридичної особи ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Спеціальна правоздатність юридичних осіб (частина третя статті 91 ЦК України) встановлюється для юридичних осіб, які здійснюють окремі види діяльності, для здійснення яких законом передбачено отримання спеціального дозволу (ліцензії).

Правосуб`єктність юридичної особи та спеціальна правосуб`єктність, не є тотожними поняттями, а відрізняються умовами та моментом набуття, обсягом юридичних можливостей, та умовами припинення.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності ліцензуванню, зокрема, підлягає банківська діяльність, діяльність з надання фінансових послуг та інша діяльність, ліцензування якої здійснює НБУ відповідно до закону.

Таким чином право на надання банківських або інших фінансових послуг, юридична особа набуває після отримання відповідної ліцензії.

В свою чергу підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 Цивільного кодексу України, однією з яких є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено що 12.04.2013 між ПАТ "Український інноваційний банк", яке в подальшому перейменовано на ПАТ Українська інноваційна компанія та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговельно виробнича фірма "Форт 2" було укладено кредитний договір №20136, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 800000 грн 00 коп. до 13.04.2015.

Постановою Правління Національного Банку України Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку №180 від 22.03.2016 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Укрінбанк.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/5325/16 від 29.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ № 180 від 22.03.2016.

Станом на момент розгляду справи доказів повернення банківської ліцензії відповідачу - 1, та відновлення банківської діяльності - суду надано не було.

Отже станом на момент укладення договору (12.04.2013) у відповідача - 1 існувала банківська ліцензія, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Оскільки 22.03.2016 Постановою Правління НБУ № 180 було відкликано банківську ліцензію, яка в подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків юридичної особи змінився, адже саме з цієї дати відповідач втратив право здійснювати банківську діяльність.

В свою чергу зобов`язання між позивачем та відповідачем 1 виникли на підставі укладеного договору від 12.04.2013, в той час коли відповідач - 1 мав статус банківської установи. Втрата банківської ліцензії позбавляє відповідача - 1 в подальшому здійснювати банківську діяльність, але не припиняє набутих прав та обов`язків. Так само втрата банківської ліцензії відповідачем - 1, не звільняє позивача від обов`язку належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормами чинного законодавства та договору, не передбачено такої підстави припинення існуючих зобов`язань, як відкликання банківської ліцензії, або внесення змін до статуту юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ПАТ Укрінбанк та ПАТ Українська інноваційна компанія є однією юридичною особою, зобов`язання які виникли на підставі кредитного договору належним чином виконані не були, та не були припинені, господарський суд Луганської області дійшов висновку, що саме відповідачу 1 належить право вимоги за кредитним договором.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до приписів ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів факторингу та інших способів відступлення права вимоги викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

При цьому Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Положеннями статтей 1077 та 1079 Цивільного кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

При цьому статтею 350 ГК України визначено, що фактором може бути лише банк, разом із тим у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", норми якого є спеціальними, зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах 1, 2 статті 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо згідно із законом надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги має бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 13.07.2016 на позачергових Загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», було прийнято рішення про затвердження Статуту товариства в новій редакції, рішення про зміну назви товариства на Публічне акціонерне товариство «Укрінком».

28.03.2017 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укрінком», змінено найменування товариства як юридичної особи з Публічного акціонерного товариства «Укрінком» на «Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», затверджено статут в новій редакції.

Відомості про це були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05839888, тобто такий самий, як у ПАТ «Укрінбанк».

Відповідно до висновку викладеному у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019, ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ "Укрінком" є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи.

27.06.2017 між Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Євроінвест» (далі новий кредитор, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Тех-Інвест") укладено договір про відступлення права вимоги №27/06/17-2, відповідно до якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора, яке йому належить відповідно до умов кредитного договору №20136 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.04.2013 року зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до них тощо, що є невід`ємною частиною (далі кредитний договір), який укладений між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельно виробнича фірма «Форт 2», (далі боржник) (п.1.1. договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 4. договору ціна відступлення права вимоги за договором становить 819262,56 грн. Оплата по договору здійснюється на умовах відстрочення платежу. Новий кредитор оплачує ціну відступлення права вимоги протягом 2 (двох) місяців з моменту підписання договору та акту.

Аналізуючи умови укладеного між ПАТ "Українська інноваційна компанія" та ТОВ "ФК "Євроінвест" (Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Тех-Інвест") договору про відступлення права вимоги №27/09/17-2 від 27.06.2017, враховуючи приписи ст. 512 ЦК України та суб`єктний склад договору, з урахуванням того, що право вимоги за даним договором відступалось за номінальною вартістю без стягнення додаткової плати, господарський суд дійшов висновку що укладений договір про відступлення права вимоги за своєю суттю є договором цесії.

Судом приймається до уваги правовий висновок викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження №12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

В порушення приписів ст.ст. 74-77 Господарського процесуального кодексу України відповідачем -2 не надано суду доказів на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінвест" мало право здійснювати фінансові операції.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, обов`язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб`єктивного права (охоронюваного інтересу) - об`єкту судового захисту, порушення у зв`язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Оскільки, відповідачем -2 не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ "Євроінвест" (ТОВ "Євро-Тех-Інвест") мало право здійснювати фінансові операції, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №27/06/17-2 від 27.06.2017, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Євроінвест" є законною, обгрунтовано, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Щодо тверджень відповідача -1 про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд зазначає, що оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами договору про розірвання договору не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17.

Витрати зі сплати судового збору за подання, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються пропорційно на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Форт 2" до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Тех-Інвест", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №27/06/17-2 від 27.06.2017, укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Євроінвест".

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Форт 2" витрати зі сплати судового збору в розмірі 960 грн 50 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Євроінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Форт 2" витрати зі сплати судового збору в розмірі 960 грн 50 коп.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Форт 2" (місцезнаходження: п-т. Центральний, буд. 54Б, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406, ідентифікаційний номер 30702937)

Відповідач-1 Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний номер 05839888)

Відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Тех-Інвест" (місцезнаходження: вул. Колекторна, буд. 38, кімната 25, м. Київ, 02121, ідентифікаційний номер 40340746)

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" (місцезнаходження: вул. Смирнова Ласточкіна, буд. 10-А, м. Київ, 04053, ідентифікаційний номер 05839888)

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053, ідентифікаційний номер 21708016)

Повний текст рішення складено та підписано 25.02.2021.

Суддя С. В. Масловський