ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа №914/1027/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від позивача - Лука Т.М.

від відповідача-1 (скаржника) - Кунинець Л.З.

від відповідача-2 - не з`явився

від третьої особи-1 - не з`явився

від третьої особи-2 (скаржника) - Бабух А.Б.

розглянувши апеляційні скарги:

- ОСОБА_1 , б/н від 03 вересня 2020 року;

- Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, вих.№01-15/4590 від 08 вересня 2020 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року (підписане 17.08.2020 року), головуючий суддя Морозюк А.Я., судді Чорній Л.З., Долінська О.З.

у справі №914/1027/19

за позовом ОСОБА_2 , м. Львів

до відповідача-1 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-2 Державного реєстратора Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Небесного Андрія Івановича, м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Латориця", м. Львів

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області

про визнання протиправною та скасування відмови державного реєстратора, викладеної у листі від 18.10.2018 р. №2902-1009; визнання протиправною та скасування відмови державного реєстратора, викладеної у листі від 19.10.2018 р. №2902-1018; зобов`язання державного реєстратора скасувати запис/ реєстраційну дію від 15.04.2005 р. щодо включення відомостей про юридичну особу

в с т а н о в и в :

28 травня 2019 року ОСОБА_2 - як учасник господарського товариства - ТзОВ «Латорниця», звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про:

- визнання протиправною та скасування відмови державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного, щодо неможливості виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02.08.2011р. у справі №13/188, викладеної у листі від 18.10.2018 р. №2902-1009;

- визнання протиправною та скасування відмови державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного, щодо неможливості виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02.08.2011 р. у справі №13/188, викладеної у листі від 19.10.2018р. №2902-1018;

- зобов`язання державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного скасувати запис/реєстраційну дію №0004431 від 15.04.2005 року щодо включення відомостей про юридичну особу (з урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову від 16.01.2020 року, прийнятою до розгляду ухвалою суду від 30.01.2020 року).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03 червня 2019 року відкрито провадження у справі №914/1027/19 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Латориця».

Ухвалою суду від 18 червня 2019 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року залучено до участі у справі співвідповідача - Державного реєстратора Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Небесного Андрія Івановича.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/1027/19 позов задоволено частково. Суд вирішив скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис/реєстраційну дію №0004431 від 15.04.2005 року щодо включення відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Латориця» (ідентифікаційний код в ). В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188 визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформлене протоколом №6, згідно з яким ОСОБА_1 з 15 березня 2004 року обрано директором ТзОВ «Латориця», при цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 станом на 15 квітня 2005 року був керівником ТзОВ «Латориця» на підставі документу іншого, аніж протокол №6 від 15 березня 2004 року, відтак, суд дійшов висновку, що запис в Єдиному державному реєстрі, який внесено 15 квітня 2005 року за реєстраційним №0004431, підлягає скасуванню. При цьому, зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 серпня 2018 року у справі №905/1076/16, суд дійшов висновку про відсутність підстав додатково зобов`язувати державного реєстратора скасовувати спірний запис. Одночасно місцевий господарський суд вважав такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними та скасування відмов державного реєстратора щодо неможливості виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188, викладених у листах №2902-1009 від 18 жовтня 2018 року та №2902-1018 від 19 жовтня 2018 року, зважаючи на те, що державний реєстратор в цьому випадку не порушив вимог ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань», оскільки безпосередньо в Єдиному державному реєстрі відсутні будь-які прямо зазначені відомості про проведення реєстраційної дії щодо ТзОВ «Латориця» саме на підставі рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформленого протоколом №6, а такий зв`язок прослідковується лише за результатами розгляду цієї судової справи, в якій суд досліджує відповідні докази, надає правову оцінку встановленим обставинам, тобто здійснює правосуддя.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради та третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 звернулися до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/1027/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради у своїй апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що запис від 15 квітня 2005 року №0004431 внесено на підставі рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформленого протоколом №6, при цьому, в Єдиному державному реєстрі відсутня інформація щодо змін до відомостей юридичної особи саме на підставі протоколу №6 від 15 березня 2004 року. У зв`язку з наведеним і було неможливим виконання рішення у справі №13/188. Додатково апелянт зазначає, що після скасування спірної реєстраційної дії, наведене унеможливить внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - ТзОВ «Латориця».

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зокрема, зазначає, що суд на власний розсуд визначив позовну вимогу щодо скасування запису/реєстраційної дії, яку задоволив, оскільки позивач просив суд зобов`язати саме державного реєстратора - відповідача у справі скасувати запис/реєстраційну дію. Також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що запис від 15 квітня 2005 року внесено саме на підставі рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформленого протоколом №6, оскільки державному реєстратору не подавалась реєстраційна картка №4 на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в реєстрі. Також вважає неналежним доказом у справі подану позивачем реєстраційну картку, оскільки вважає таку підробленою. Одночасно наголошує, що ОСОБА_1 був керівником ТзОВ «Латориця» до прийняття рішення зборів учасників вказаного товариства від 15 березня 2004 року, оформленого протоколом №6. Крім цього, зазначає про відсутність у представника позивача - адвоката Луки Т.М. належних доказів на підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зокрема, зазначає, що скасування спірного запису/реєстраційної дії щодо включення відомостей про юридичну особу - ТзОВ «Латориця» в цьому випадку є найбільш ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_2 , як учасника вказаного товариства. При цьому, наголошує, що ОСОБА_1 не подано доказів наявності будь-якого іншого протоколу зборів ТзОВ «Латориця», згідно з яким останнього обрано керівником вказаного товариства. Наголошує, що всупереч рішенню суду у справі №13/188, яким визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформленого протоколом №6, згідно з яким директором ТзОВ «Латориця» обрано ОСОБА_1 , останній продовжує вчиняти дії від імені вказаного товариства як керівник, використовуючи дані про керівника, що містяться в Єдиному державному реєстрі.

Поряд з тим, 19 жовтня 2020 року позивач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії відповіді начальника відділу реєстрації та ліцензування В. Дуди, вих.№12/30-997 від 16 вересня 2003 року, зазначаючи, що про вказаний документ йому стало відомо 13 жовтня 2020 року, в підтвердження чого додає копію заяви про видачу копій матеріалів справи №2/35-10 від 07 жовтня 2020 року.

У письмових запереченнях від 04 грудня 2020 року апелянт ( ОСОБА_1 ) заперечив проти долучення поданого позивачем доказу.

Розглянувши клопотання позивача, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні такого, зважаючи на можливість отримання такого доказу позивачем і раніше - під час розгляду справи в суді першої інстанції, та подання його до місцевого господарського суду, оскільки, вказане залежало виключно від волі самого позивача (заява про видачу копій матеріалів справи №2/35-10 від 07 жовтня 2020 року).

08 лютого 2021 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі і клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: копій заяви про кримінальне правопорушення від 11 лютого 2020 року, заяви про залучення в якості потерпілого від 27 жовтня 2020 року, постанови про відмову у задоволенні клопотання від 21 грудня 2020 року та ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року у справі №463/12467/20. Підставою для долучення таких документів до матеріалів справи позивач зазначає те, що такі документи виникли на стадії апеляційного розгляду цієї справи.

Представники скаржників проти вказаного клопотання позивача заперечили.

Представник позивача в судовому засіданні просив долучити такі документи для огляду та ознайомлення.

Розглянувши клопотання позивача, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні такого, зважаючи на те, що подані позивачем докази не існували на час розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції. Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст.269 ГПК України, незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №911/3250/16, від 06 лютого 2019 року у справі №916/3130/17, від 26 лютого 2019 року у справі №913/632/17, від 06 березня 2019 року у справі №916/4692/15, від 11 вересня 2019 року у справі №922/393/18).

Представники скаржників в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційних скарг, просили такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/1027/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, посилались на доводи, викладені у апеляційних скаргах.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційних скарг заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники відповідача-2 та третьої особи-1 в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Оскільки явка представників відповідача-2 та третьої особи-1 в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та третьої особи-2, розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №377780, Товариство з обмеженою відповідальністю «Латориця» (ідентифікаційний код 19140732), як юридичну особу, зареєстровано 26 лютого 1996 року, запис про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР №0004431. Наведене також відображено у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що знаходяться у матеріалах справи.

Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця», затвердженого зборами учасників товариства на підставі протоколу №5 від 26 лютого 2004 року та зареєстрованого 15 березня 2004 року за №10498 учасниками товариства є: ОСОБА_2 з часткою у статутному фонді - 50% та ОСОБА_1 з часткою у статутному фонді - 50%. Вищим органом товариства є Збори учасників. До компетенції загальних зборів відноситься обрання виконавчого органу (директора) (п.п.3.1, 11.5, 18.1, 19.1.4 Статуту).

З наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (отримані на запит судді № від 29 травня 2019 року, та на запит позивача № від 08 листопада 2018 року) відомості про юридичну особу - ТзОВ «Латориця» включено до Єдиного державного реєстру 15 квітня 2005 року за реєстраційним записом №0004431; в графі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» зазначено, що ОСОБА_1 є підписант та керівник.

У відповідності до протоколу зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальності «Латориця» №6 від 15 березня 2004 року, ОСОБА_1 з 15 березня 2004 року обрано директором ТзОВ «Латориця».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188 позов ОСОБА_2 до ТзОВ «Латориця» та ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформленого протоколом №6.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2011 року рішення Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188 залишено без змін (вказані судові рішення набрали законної сили та є чинними).

З метою примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188, оскільки таке в добровільному порядку не виконувалось, за клопотанням позивача, 09 жовтня 2018 року Господарським судом Львівської області рішення Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188 надіслано для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.

Листом за вих.№13/188/7/18 від 31 жовтня 2018 року Господарський суд Львівської області повідомив ОСОБА_2 , що 24 жовтня 2018 року від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради надійшли листи №2902-1009 від 18 жовтня 2018 року та №2902-1018 від 19 жовтня 2018 року, згідно з якими останнім відмовлено у виконанні судового рішення, у зв`язку з тим, що у Єдиному державному реєстрі відсутня інформація про проведення державної реєстрації змін до відомостей юридичної особи на підставі протоколу №6 від 15 березня 2004 року.

У травні 2019 року ОСОБА_2 - як учасник господарського товариства - ТзОВ «Латорниця», звернулась до суду з цим позовом до відповідача - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):

- визнання протиправною та скасування відмови державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного, щодо неможливості виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02.08.2011р. у справі №13/188, викладеної у листі від 18.10.2018 р. №2902-1009;

- визнання протиправною та скасування відмови державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного, щодо неможливості виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02.08.2011 р. у справі №13/188, викладеної у листі від 19.10.2018р. №2902-1018;

- зобов`язання державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного скасувати запис/реєстраційну дію №0004431 від 15.04.2005 року щодо включення відомостей про юридичну особу.

По-перше, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду щодо підвідомчості цього спору саме господарському суду, зважаючи на положення ст.ст.4, 20 ГПК України та правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року №161/17549/17.

Щодо суті спору, колегія суддів зазначає наступне:

Як встановлено судом вище, рішенням Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188 за позовом ОСОБА_2 визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформлене протоколом №6, яким (рішенням зборів) з 15 березня 2004 року обрано директора ТзОВ «Латориця» - ОСОБА_1 .

Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

В ч.2 ст.16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, однак, такий перелік не є вичерпний. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч.1 ст.167 ГК України).

Слід зазначити, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців впроваджений Законом України №755-IV від 15 травня 2003 року «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», який набрав чинності 01 липня 2004 року.

Відповідно до ч.2 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час внесення спірного запису) встановлено, що державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час внесення спірного запису) у разі, якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов`язана із змінами до установчих документів юридичної особи або не підлягає державній реєстрації, виконавчий орган юридичної особи або уповноважена ним особа зобов`язаний подати (надіслати рекомендованим листом) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі. У разі, якщо подається (надсилається) реєстраційна картка про внесення змін до відомостей про місцезнаходження юридичної особи, до неї додається свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи. Якщо реєстраційна картка про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, подається особисто особою, уповноваженою виконавчим органом юридичної особи, державному реєстратору додатково пред`являються її паспорт та документ, що підтверджує її повноваження.

Для проведення державної реєстрації юридичної особи засновник (засновники) або уповноважена ними особа повинні особисто подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації юридичної особи; копію рішення засновників або уповноваженого ними органу про створення юридичної особи у випадках, передбачених законом; два примірники установчих документів; документ, що засвідчує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації юридичної особи. Якщо документи для проведення державної реєстрації подаються засновником або уповноваженою ним особою особисто, державному реєстратору додатково пред`являються паспорт та документ, що засвідчує його (її) повноваження (ч.ч.1, 9 ст.24 вказаного вище Закону).

Як правильно визначено судом, що з наведених вище норм вбачається, що обов`язок надання державному реєстратору документів для проведення державної реєстрації юридичної особи чи для внесення зміни відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, покладено на засновника (засновників) або виконавчий орган юридичної особи або уповноважену ним особу.

Судом вище встановлено, що відповідно до Статуту ТзОВ «Латориця», затвердженого Зборами учасників товариства на підставі протоколу №5 від 26 лютого 2004 року, та зареєстрованого 15 березня 2004 року за №10498, учасниками ТзОВ «Латориця» є: ОСОБА_2 з часткою у статутному фонді - 50% та ОСОБА_1 з часткою у статутному фонді - 50%. Такий склад учасників товариства підтверджується і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поряд з тим, згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по юридичній особі (отримані на запит судді № від 29.05.2019 року та на запит позивача № від 08.11.2018 року), відомості про юридичну особу - ТзОВ «Латориця» включені до Єдиного державного реєстру 15 квітня 2005 року за реєстраційним записом №0004431; в графі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» зазначено, що ОСОБА_1 є підписант та керівник.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188 визнано недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформлене протоколом №6, яким (рішенням зборів) з 15 березня 2004 року обрано директора ТзОВ «Латориця» - ОСОБА_1 , відтак, внесені в реєстр дані щодо юридичної особи - ТзОВ «Латориця» 15 квітня 2005 року є неправомірними та порушують права позивача як учасника цього товариства.

Так, судом взято до уваги, що учасниками (засновниками) ТзОВ «Латориця» є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , при цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які інші рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця», які б підтверджували, що у період з 16 березня 2004 року по 15 квітня 2005 року ОСОБА_1 обрано керівником та підписантом ТзОВ «Латориця», а подальші зміни, які вносились до відомостей про юридичну особу після 15 квітня 2005 року, не пов`язані із змінами керівника ТзОВ «Латориця».

Також як вбачається з матеріалів справи, а саме: даних реєстраційної картки ТзОВ «Латориця» від 15 квітня 2005 року, під час внесення спірного запису за №0004431 до Єдиного державного реєстру ОСОБА_1 вказаний як керівник ТзОВ «Латориця» саме згідно протоколу №6 загальних зборів ТОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року (арк. справи 151 том IV). При цьому, колегія суддів відхиляє твердження скаржника про неналежність вказаного доказу (реєстраційної картки), оскільки таке не підтверджене будь-якими доказами.

Враховуючи встановлене вище, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 станом на 15 квітня 2005 року був керівником ТзОВ «Латориця», а рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» про обрання його директором (протокол №6 від 15 березня 2004 року) скасоване за рішенням суду, відтак запис в Єдиному державному реєстрі, який внесено до останнього 15 квітня 2005 року за реєстраційним №0004431, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо (зокрема) скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі (ч.2 ст.25 вказаного вище Закону).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовної вимоги щодо зобовязання державного реєстратора скасувати спірний запис/реєстраційну дію, зважаючи на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 серпня 2018 року у справі №905/1076/16, за якими, виходячи з ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у разі прийняття відповідного рішення судом, державний реєстратор здійснює таку дію відповідно до вимог закону, а тому у господарського суду відсутні правові підстави додатково зобов`язувати державного реєстратора виконувати свої повноваження.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині: скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису/реєстраційної дії №0004431 від 15 квітня 2005 року щодо включення відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Латориця».

Одночасно, апеляційний суд вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування відмов державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради А. Небесного щодо неможливості виконання рішення Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188, викладених у листах вих.№2902-1009 від 18.10.2018 р. та вих.№2902-1018 від 19.10.2018 року, зважаючи на те, що предметом спору у справі №13/188 не був спірний запис/реєстраційна дія №0004431 від 15 квітня 2005 року, а судом вирішувався спір щодо визнання недійсним рішення зборів учасників ТзОВ «Латориця» від 15 березня 2004 року, оформлене протоколом №6, відтак, колегія суддів не вбачає в діях державного реєстратора порушень вимог ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань».

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний зацікавленою особою спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме: скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису/реєстраційної дії №0004431 від 15 квітня 2005 року щодо включення відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Латориця» (ідентифікаційний код в ).

З приводу клопотання ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача, заявленого під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами, можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч.1 ст.45 ГПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заява про сплив позовної давності може бути подана лише стороною у справі чи її представником, треті особи у справі не наділені правом на подання такої заяви, відтак, суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд не бере до уваги твердження відповідача-1, викладене у його апеляційній скарзі, про те, що позивач про порушення свого права у цьому випадку дізнався ще 12 жовтня 2011 року (тобто з дати набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області від 02 серпня 2011 року у справі №13/188), оскільки апелянт не просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності (вказане твердження апелянта суд не розцінює як заяву про сплив позовної давності) як і не просить суд визнати поважними причини неподання відповідної заяви до суду першої інстанції із відповідним обґрунтуванням та поданням доказів. У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє такі посилання скаржника.

Щодо доводів скаржника ( ОСОБА_1 ) про відсутність у представника позивача - адвоката Луки Т.М. повноважень на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції, у зв`язку з неправильним заповненням ордеру на надання правничої (правової) допомоги, колегія суддів зазначає, що вказане не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції. Більше того, позивач не заперечує, що саме вказаний адвокат представляв його інтереси в суді першої інстанції.

Інші доводи скаржників не спростовують висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційних скарг - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційних скарг, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/1027/19 залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - без задоволення.

Матеріали справи №914/1027/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 24 лютого 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.