ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа№ 910/13931/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Буравльова С.І.

За участі секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 01.02.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.11.2020

у справі № 910/13931/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"

про стягнення 523 722,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (далі - відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 487 860,00 грн, суми пені в розмірі 28 081,95 грн, суми 3% річних у розмірі 5 874,85 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 1 905,96 грн, у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору про теплопостачання №02.1.2-25-016 від 01.10.2006 року в частині оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, не сплатив позивачу вартість отриманих у лютому-квітні 2020 року послуг з постачання теплової енергії у розмірі 487 860,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13931/20 провадження у справі №910/13931/20 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» основної суми заборгованості в розмірі 487 860,00 грн закрито.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» суму пені в розмірі 2 808,20 грн, суму 3% річних в розмірі 5 874,85 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 1 905,96 грн та суму судового збору в розмірі 7 855,84 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає задоволенню частково на суму 2 808,20 грн пені, 5 874,85 грн 3% річних та 1 905,96 грн інфляційних втрат, із закриттям провадження в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 487 860,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13931/20 в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 25 273,75 грн, змінити рішення в частині стягнення пені, стягнути з відповідача 28 081,95 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Процесуальні дії у справі

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 поновлено Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13931/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13931/20, призначено справу №910/13931/20 до розгляду у судовому засіданні 01.02.2021.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Представник Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/13931/20 в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 25 273,75 грн, змінити рішення в частині стягнення пені, стягнути з відповідача 28 081,95 грн.

Представники Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.10.2006 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - аеропорт) та Спільним закритим акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - клієнт) було укладено Договір про теплопостачання №02.1.2-25-016 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого аеропорт постачає, а клієнт споживає теплову енергію для об`єктів клієнта, вказаних у Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору. При виконанні умов Договору сторони керуються діючими правилами користування електричною та тепловою енергією.

Договір діє з 01.10.2006 року до 01.10.2007 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила про його розірвання на протязі місяця після закінчення строку дії Договору (п. 1.2. Договору).

У п. 2.1.1. Договору сторони погодили, що Аеропорт зобов`язаний відпускати теплову енергію для об`єктів клієнта. Початок (закінчення) опалювального періоду визначається погодинними умовами і встановлюється аеропортом.

Клієнт зобов`язаний оплачувати фактичну вартість налагоджувальних робіт по регулюванню систем тепловикористання, виконаних аеропортом (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору Аеропорт щомісячно, з врахуванням змінення цін, виставляє клієнту рахунок за надані послуги за звітний місяць та акт про надання послуг. Клієнт з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії аеропорту рахунок та акт про надання послуг. Сплата рахунку проводиться клієнтом до 20 числа того ж місяця. Акт про надання послуг клієнт зобов`язаний підписати та повернути в бухгалтерію аеропорту протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів акт не буде повернутий аеропорту, він вважається підписаним сторонами.

Додатковими угодами №№ 1-5 сторони змінювали місце розташування відповідача та вартість тарифу.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури для оплати та надані акти приймання-здачі виконаних послуг на суму 487 860,00 грн., а саме:

- рахунок-фактура №897/174 від 29.02.2020 року та акт від вказаної дати на суму 273 540,00 грн;

- рахунок-фактура №897/331 від 31.03.2020 року та акт від вказаної дати на суму 157 920,00 грн;

- рахунок-фактура №897/542 від 30.04.2020 року та акт від вказаної дати на суму 56 400,00 грн.

З урахуванням наведених обставин, у зв`язку з неотриманням від відповідача оплати наданих позивачем послуг по теплопостачанню, останній звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 487 860,00 грн, суми пені в розмірі 28 081,95 грн, суми 3% річних у розмірі 5 874,85 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 1 905,96 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення відповідачем сплачено основну суму заборгованості у розмірі 487 860,00 грн. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №TAS0049156 від 09.10.2020 року на суму в розмірі 487 860,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки, після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем сплачено позивачеві суму основної заборгованості, що підтверджується наявним у матеріалах справи доказами, тому, у зв`язку з відсутністю спору в цій частині, провадження у справі щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» основної суми заборгованості у розмірі 487 860,00 грн суд першої інстанції правомірно закрив провадження у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 1 905,96 грн втрат від інфляції, 5 874,85 грн 3% річних та 28 081,95 грн пені колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно з абзацом першим пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши розрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, колегія суддів вважає його обґрунтованим та арифметично вірним.

Водночас, як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

В обґрунтування клопотання відповідач послався на те, що він перебуває у тяжкому фінансовому становищі, яке викликане значним скороченням кількості авіарейсів через запровадження карантину на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідно до п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що оплата вартості послуг теплопостачання була здійснена в повному об`ємі та матеріали справи не містять доказів понесення позивачем реальних збитків, пов`язаних з простроченням оплати наданих послуг.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції правомірно зменшив нарахований відповідачу розмір пені до 90%, тобто до 2 808,20 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову у сумі 2 808,20 грн пені, 5 874,85 грн 3% річних та 1 905,96 грн інфляційних втрат, із закриттям провадження в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 487 860,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі № 910/13931/20 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

3. Матеріали справи № 910/13931/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 22.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

С.І. Буравльов