УХВАЛА

про повернення заяви без розгляду

м. Київ

19.02.2021Справа № 913/444/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

заяви Заступника керівника Луганської обласної прокуратури

про виправлення помилки в наказі

у справі № 913/444/20

За позовом заступника прокурора Луганської області (вул. Б. Ліщини, 27, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93408, )

в інтересах держави

до відповідачів: 1. Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації (проспект Центральний, 59, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93405, )

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" (вул. Канатна, 58, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, )

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об`єкту та зобов`язання повернути орендоване майно

без повідомлення представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області в інтересах держави з вказаним позовом до Луганської обласної державної адміністрації - обласної військово-цивільної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія", в якому заявив вимоги про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації №972 від 04.12.2019 "Про надання в оренду земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія";

- визнання недійсним договору оренди водного об`єкту №1 від 03.02.2020, укладеного між Луганською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія";

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" повернути Луганській обласній державній адміністрації водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 121,2281 га (кадастровий номер :14:004:0004), розташовані за межами населених пунктів на території, Кабичівської сільської ради Марківського району Луганської області.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на той факт, що Луганською обласною державною адміністрацією в порушення вимог ст. 134 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України, без обов`язкового проведення земельних торгів надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" земельну ділянку у комплексі з водним об`єктом площею 121,2281 га (кадастровий номер :14:004:0004), розташовану за межами населених пунктів на території, яка за даними земельного кадастру, враховується в Кабичівській сільській раді Марківського району Луганської області. При цьому, вказано, що прийняття розпорядження та укладення договору оренди водного об`єкту відбулося всупереч встановленим умовам використання, оскільки об`єкт оренди передано для цілей, які суперечать його призначенню. У зв`язку з чим, розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово цивільної адміністрації №972 від 04.12.2019 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, договір оренди водного об`єкту №1 від 03.02.2020 - визнанню недійсним, а об`єкт оренди поверненню на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Крім цього прокурор, наводячи наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді зазначає, що порушення інтересів держави полягає у нераціональному використанні водного об`єкту, що має прояв як в економічному, так і в екологічному аспектах; порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями та водними ресурсами, що перебувають у державній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для звернення органів прокуратури з позовами до суду в інтересах держави. При цьому, вказує, що у даному випадку відсутній орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим є підстави для набуття прокурором статусу позивача відповідно до приписів ч. 5 ст. 53 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 22.09.2020 року у справі №913/444/20 задоволено позов заступника прокурора Луганської області до Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди водного об`єкту та зобов`язання повернути орендоване майно. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації - керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 04.12.2019 року №972 "Про надання в оренду земельної ділянки у комплексі з водним об`єктом Товариству з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія". Визнано недійсним договір оренди водного об`єкту від 03.02.2020 року №1, укладений між Луганською обласною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія". Зобов`язано Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" (ідентифікаційний код 40897739) повернути Луганській обласній державній адміністрації обласній військово-цивільній адміністрації (ідентифікаційний код 00022450) водний об`єкт та земельну ділянку під водним об`єктом площею 121,2281 га (кадастровий номер :14:004:0004), розташовані за межами населених пунктів на території Кабичівської сільської ради Марківського району Луганської області.

Стягнуто з відповідачів: Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації (ідентифікаційний код 00022450) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" (ідентифікаційний код 40897739) на користь прокуратури Луганської області (ідентифікаційний код юридичної особи 02909921) у рівних частинах судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 36 629,90 грн., а саме: з кожного по 18 314,95 грн.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області 13.10.2020 року видано відповідний наказ.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 року у справі № 913/444/20 за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська рибна компанія" рішення Господарського суду Луганської області від 22.09.2020 року у справі №913/444/20 скасовано, справу №913/444/20 направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю на підставі ч. 5 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 року справу № 913/444/20 передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року справу прийнято до розгляду, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 11.03.2021 року.

Окрім цього як встановлено судом, 01.12.2020 року Луганська обласна прокуратура звернулася до Господарського суду Луганської області з заявою про виправлення помилки в наказі суду від 13.10.2020 року у справі № 913/444/20 в частині строку пред`явлення наказу до виконання.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.12.2020 року у справі № 913/444/20 вирішення питання про прийняття до розгляду заяви Луганської обласної прокуратури про виправлення помилки в наказі відкладено до повернення матеріалів справи № 913/444/20 з апеляційної інстанції до Господарського суду Луганської області.

Супровідним листом від 11.01.2021 року матеріали заяви прокурора про виправлення помилки в наказі у справі № 913/444/20 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього за приписами частини 3 статті 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються і розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Водночас, за приписами ч. 2 ст. 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Проте, як встановлено судом, прокурором жодних доказів на підтвердження направлення заяви про виправлення помилки у виконавчому документі у справі № 913/444/20 на адресу інших учасників справи до останньої не додано.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином, зазначені вимоги до заяв, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Суд звертає увагу, що одним із елементів поняття справедливого судового розгляду є принцип рівності сторін, який також включає принцип змагальності процесу, що полягає у наданні рівних процесуальних можливостей сторонам у захисті їхніх прав і законних інтересів.

За приписами ст. 7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

Таким чином, неотримання учасниками справи копії заяви про виправлення помилки у виконавчому документі порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасника справи можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Згідно ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

За наведених обставини, оскільки заява прокурора про виправлення помилки у виконавчих документах у справі № 913/444/20 не відповідає вимогам господарського процесуального законодавства, суд вважає за необхідне повернути вказану заяву та додані до неї документи без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 170, 232, 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Луганської обласної прокуратури за вих. №15/2-5вих-20 від 24.11.2020 року про виправлення помилки у наказі по справі № 913/444/20 повернути прокурору без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 19.02.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон