ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Херсон Справа № 923/31/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАС", м. Нова Каховка Херсонської області

до: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон

про стягнення 80982,10 грн

До Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАС" (позивач) до Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (відповідач) про стягнення 80982,10 грн заборгованості за договором поставки № 928 від 13.07.2020, з яких - 76475 грн основного боргу, 2740,53 грн пені та 1766,57 грн втрат від інфляції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021, справу розподілено судді Литвиновій В.В.

Ухвалою від 13.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено Відповідачу строк, відповідно до ст. 251, 252 ГПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених обставин, заяви процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копій статутних та реєстраційних документів. Роз`яснено Відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання заяв по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження 18.01.2021 відповідно до поштового повідомлення про вручення.

Відповідач отримав ухвалу суду 18.01.2021 відповідно до поштового повідомлення про вручення. Відповідач подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що визнає отримання товару, але у зв"язку з тяжким фінансовим становищем через карантин, він у відповідь на претензію звернувся до позивача з листом від 11.12.2020 №18-09/47/509, в якому просив відстрочити сплату боргу до 31.12.2021. Таким чином, відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави як для звернення до суду з позовом, так і для нарахування втрат від інфляції та пені. Також просить зменшити пеню.

Від позивача судом 18.02.2021 отримано відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

13.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАС" (позивач, постачальник) та Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 92Р (а.с. 7-10), за умовами якого позивач зобов"язався поставити й передати у власність відповідачу товар (рукавиці робочі та рукавички з ПВХ крапкою), зазначений в специфікації (додаток № 1 до договору), а відповідач- прийняти і оплатити на умовах договору товар (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору, найменування, асортимент, кількість і ціна за відповідну одиницю виміру товару визначається сторонами в специфікації.

Загальна вартість товару становить 76475 грн (п. 5.2 договору) і відповідає специфікації (а.с. 11).

Згідно з п. 4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем вартості партії поставлених товарів протягом 60 календарних днів з дня поставки партії товарів на підставі рахунку позивача при умові реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, оформленої відповідно до вимог ПКУ.

Строк договору з моменту підписання і до 31.12.2020 (п. 7.1).

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 76475 грн відповідно до видаткової накладної № Е-00000144 від 21.07.2020 (а.с. 12). З боку відповідача зазначену накладну підписав Рязанов Ю.М. відповідно до довіреності № 176 від 15.07.2020 (а.с. 13).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в України").

Згідно з абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З огляду на викладене, видаткова накладна № Е-00000144 від 21.07.2020 свідчить про здіснення сторонами у справі господарської операції. відповідач не заперечує факту отримання товару від позивача на суму76475грн.

Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання зобов`язання означає виконання його належними суб`єктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобов`язання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Відповідно до статті 629 ЦК України укладений між сторонами договір від 13.07.2020 з моменту його укладення набирає силу закону. Він є обов`язковим для виконання обома сторонами і сторони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань за договором.

Щодо посилань відповідача на те, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду через те, що шляхом обміну листами сторони узгодили відстрочку оплати боргу до 31.12.2021, то суд відхиляє їх, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно з п. 11.1 договору, істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов"язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених ч. 5 та ч. 6 ст. 41 ЗУ "Про публічні закупівлі", які оформлюються в письмовому виді й підписуються уповноваженими на підписання договору особами.

Відповідно до ст. 180 ГК України істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Враховуючи ст. 712, 692 ЦК України однією з істотних умов договору поставки є строки та порядок оплати.

В укладеному між сторонами договорі поставки від 13.07.2020, сторони узгодили строки і порядок розрахунків в розділі IV договору. Будь-яких змін до договору (у письмовому виді і підписані обома сторонами) в частині строку і порядку оплати сторонами не вносилось.

Таким чином, щодо строку і порядку розрахунків необхідно керуватись розділом IV договору поставки від 13.07.2020, який передбачає, що розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем вартості партії поставлених товарів протягом 60 календарних днів з дня поставки партії товарів - з 21.07.2020 (п. 4.1).

Враховуючи викладене, останнім днем для здійснення відповідачем оплати за отриманий товар відповідно до умов договору був 19.09.2020, що ним виконано не було.

Позивачем було надіслано відповідачу претензію від 20.11.2020 з вимогою сплатити заборгованість, у відповідь на яку відповідач надіслав відповідь від 11.12.2020 №18-09/47/509, якою у зв"язку з складним фінансовим становищем просив відстрочити сплату боргу до 31.12.2021.

Однак, позивач не погодився з даною пропозицією відповідача, про що свідчить звернення до суду з даним позовом про стягнення боргу за договором поставки від 13.07.2020.

Суд враховує, що відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у позивача підстав для звернення до суду, оскільки шляхом обміну листами сторонами було вирішено суперечку в досудовому порядку відповідно до п. 9.1 договору.

Доказів перерахування боргу в сумі 76475 грн відповідачем не надано станом на день розгляду спору, тому позовні вимоги про стягнення 76475 грн основного боргу підлягають задоволенню в повному розмірі.

У зв"язку з прострочення відповідачем оплати, позивачем нараховано 1766,57 грн втрат від інфляції за період 20.09.2020 - 06.01.2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, початком для нарахування штрафних санкцій, річних та втрат від інфляції за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, тобто з 20.09.2020.

Суд здійснивши перевірку розрахунку втрат від інфляції позивача, встановив, що він має помилки (не враховано індекс інфляції за грудень 2020 року) та надає власник розрахунок:

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
76475грн.20.09.202006.01.2021

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Жовтень 2020 Грудень 2020101 101.3 100.9103.2376 475.0078 945.142 470.14
Всього: 2 470.14

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 2 470.14 грн.

При цьому суд враховує, що відповідно до правових норм Господарського процесуального кодексу України, суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, тобто суд не може стягнути суми пені, річних та втрат від інфляції, які перевищують суми, які заявлені позивачем до стягнення.

З огляду на викладене, вимога щодо стягнення інфляційних у розмірі 1766,57 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо посилань відповідача на карантин, як на форс-мажор, який є підставою для ненарахування втрат від інфляції та пені, то суд відхиляє їх, виходячи з наступного.

За загальним правилом ч.2 ст. 617 та ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання з підстави відсутності у нього необхідних коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

У п.10.1-10.3 договору поставки сторони передбачили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов"язань по договору, якщо воно було результатом дії обставин непереборної сили, таких як: стихійні лиха, війни й воєнні дії, страйки, масові безладдя, хвилювання, аварії, катастрофи, так само акти органів державної влади, що роблять неможливим виконання даного договору. При цьому строк виконання зобов"язань за даним договором продовжується відповідно до часу дії форс-мажорних обставин і їх наслідків.

При настанні вищевказаних обставин непереборної сили, сторона, що потрапила під дію таких обставин, повинна в 5 денний строк повідомити іншу сторону про виникнення/припинення дії форс-мажорних обставин, з додатком підтверджувального документа. Недотримання даних умов позбавляє сторону посилатися на форс-мажорні обставини.

Належним підтвердженням дії форс-мажору є довідка компетентного органу.

Однак, відповідач не надав доказів того, що він звертався до позивача в порядку п. 10.1-10.3 договору поставки від 13.07.2020 з повідомленням про виникнення форс-мажору з підтверджуючим документом.

Отже, недотримання даних умов позбавляє відповідача посилатися на форс-мажорні обставини.

Крім того, суд зауважує, що карантин, як форс-мажорна обставина, підлягає доведенню покупцем саме щодо неможливості виконання грошового зобов`язання у період його дії.

Судом враховано, що постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" карантинні обмеження продовжені до 28.02.2021.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 р. №530-IX до переліку форс-мажорних обставин, визначених у ст. 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» було включено карантин.

З огляду положення ч. 1 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, очевидним є те, що саме по собі включення до переліку форс-мажорних обставин карантину, не свідчить про те, що карантин автоматично звільняє сторону зобов`язання від відповідальності за невиконання її обов`язку. Така сторона повинна довести в кожному випадку наявність причинно-наслідкового зв`язку між карантином та невиконання нею зобов`язань.

Тут важливо розуміти, що обставини невиконання свого зобов`язання повинні бути саме такими, що об`єктивно унеможливлюють вчинення відповідних дій. Зокрема, пряма заборона Уряду або місцевих органів на здійснення певних видів діяльності.

Частиною 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні " визначено, що ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

ТПП України як недержавна неприбуткова самоврядна організація, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання, засвідчує форс-мажорні обставини і така діяльність є статутним завданням цієї організації. До того ж видача ТПП України сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є послугою, яка в розумінні статті 178 Господарського кодексу України є публічним зобов`язанням ( правова позиція ВПВС , викладена у постанові від 31.10.18р. у справі № 805/2078/15-а).

Варто відзначити, що на законодавчому рівні немає чіткої і прямої вказівки на обов`язкове засвідчення форс-мажорних обставин, пов`язаних з введеним Кабміном України карантином, сертифікатом ТПП, тому даний сертифікат не є обов`язковим документом, який є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язання на території України. Разом з тим, сертифікат є засвідченням причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором та невиконанням (неналежним виконанням) стороною свого обов`язку, який у разі виникнення спору буде слугувати вагомим доказом на підтвердження відповідних фактів.

Порядок видачі сертифікату регулюється Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. №44(5) ( надалі у тексті - Регламент ТПП).

Згідно Регламенту ТПП, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Заява за встановленою ТПП України формою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (додатки №№ 1, 2, 3, 4 до Регламенту ТПП) подається за підписом керівника підприємства, організації та з відбитком печатки підприємства, або за його дорученням - довіреною особою. Заява фізичної особи подається за її підписом особисто або за її дорученням - довіреною особою.

У заяві, зокрема, зазначається які саме зобов`язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку заявника унеможливили виконання цих зобов`язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін та інші відповідні відомості.

Отже, вище викладене також спростовує доводи відповідача про те, що оскільки наявність в державі карантину є загальновідомим явищем, тому не підлягає доведенню обставина неможливості виконання ним грошового зобов`язання перед постачальником за договором поставки від 13.07.2020.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 2740,53 грн пені, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Штрафними санкціями за вимогами статті 230 Господарського Кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Укладаючи договір поставки від 13.07.2020 сторони пунктом 8.2 передбачили, що при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товару відповідачем, позивач має право стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Здійснивши перевірку правильності нарахувань позивачем пені, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, тому позовні вимоги про стягнення 2740,53 грн пені підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені шляхом відмови у її стягненні, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідно до ч.1 ст. 73, ч.ч.1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд враховує, що відповідач не сплатив заборгованість за договором поставки від 13.07.2020 в повному обсязі. При цьому, у матеріалах справи містяться копія балансу (Звіту про фінансовий стан) станом на 30.09.2020 та копія Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід за 9 місяців 2020 року), з яких вбачається, що чистий збиток підприємства за результатами здійснення господарської діяльності за 9 місяців 2020 року становить 22 070 000 грн, дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги за 9 місяців 2020 року складає 19 877 000 грн, кредиторська заборгованість становить 36 895 000 грн. Після виплати заробітної плати працівникам підприємств на рахунку відповідача обліковується 138430,50 грн, що підтверджується випискою по рахунку ПАТ "Укргазбанк" 21.01.2021. Відповідач зазначає, що у зв"язку з епідеміологічною ситуацією зменшились обсяги надходжень вантажів на територію підприємства, що в свою чергу призвело до невиконання плану перевантаження імпортних вантажів мінеральних добрив та ненадходження коштів від наданих послуг, що негативно вплинуло на платоспроможність підприємства.

Крім того, постановою Суворовського РВ Державної виконавчої служби м. Херсона від 28.12.2020 при примусовому виконанні наказу у справі № 916/1034/20 накладено арешт на кошти відповідача.

Відповідач посилається на те, що стягнення пені спричинить невчасну сплату заробітної плати, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, докази настання негативних наслідків та понесення позивачем збитків саме в результаті порушення (невиконання) відповідачем умов Договору поставки від 13.07.2020.

Суд також враховує, що стягнення штрафних санкцій не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність.

Також, судова колегія зазначає, що в межах розгляду даної справи позивачем вже було застосовано до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення інфляційних нарахувань, що в певній мірі компенсує збитки позивача.

Однак, позивачем не заявлялись вимоги про стягнення 3% річних, що за період 20.09.2020 - 06.01.2021 становило би суму 683,36 грн.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача з приводу необхідності зменшення пені шляхом відмови в її стягненні з наступних підстав.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Вимагаючи суд зменшити суму пені шляхом відмови в її стягненні, відповідач таким чином хоче ототожнити зменшення розміру неустойки з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.

Зменшення розміру пені шляхом звільнення від її сплати фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. по справі №918/116/19.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення суми пені шляхом стягнення 75% від суми пені, що була заявлена позивачем до стягнення. При цьому, суд вважає, що ним дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.

Отже, з відповідача підлягають стягненню пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у розмірі 0,75*2740,53=2055,40 грн.

При цьому, суд зазначає, що присуджені до стягнення штрафні санкції є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим доходить висновку, що зменшення розміру неустойки у цій справі не призвело до нівелювання самого значення штрафу як відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання плати за поставлений товар.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Крім того, суд враховує, що позивач при зверненні до суду з позовом подав докази сплати 2481 грн судового збору.

Однак, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивач за позовну заяву про стягнення 80982,10 грн мав сплатити 2270 грн.

З огляду на викладене, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 211грн надлишково сплаченого судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд враховує, що позовні вимоги в даній справі задоволено частково не у зв"язку з їх необґрунтованістю, а у зв"язку з тим, що за клопотанням відповідача, суд відповідно до ст. 233 ГК України скористався своїм правом та зменшив розмір пені на 50%.

Відповідно до п. 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК). У вирішенні пов`язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

З огляду на викладене, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі в сумі 2270 грн.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (м. Херсон пр. Ушакова 4, код 01125695) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАС" (м. Нова Каховка Херсонської області вул. Заводська 18, код 41772315) 76475 грн основного боргу, 2055,40 грн пені, 1766,57 грн втрат від інфляції та 2270грн витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Повернути з державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕВАС" (м. Нова Каховка Херсонської області вул. Заводська 18, код 41772315) 211грн судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 402 від 06.01.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 923/31/21.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 24.02.2021

Суддя В.В.Литвинова