ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 лютого 2021 року Справа № 903/949/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Верезея Юрія Петровича

про стягнення 39457,76 грн,

встановив:

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Верезея Юрія Петровича в якому просить стягнути 39457,76 грн, страхового відшкодування за страхову подію (ДТП), спричинену водієм ОСОБА_1 09.05.2017, що підтверджується постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 19.05.2017 року у справі № 166/587/17.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 1166,3 1188,1191 ЦК України та Закони України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких здійснив регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою суду від 21.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження запропоновано відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвалу суду від 21.12.2020 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, яку останній отримав 04.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач не надіслав суду відзиву на позов чи клопотання про продовження строку на його подачу.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

09 травня 2017 року в м.Ковель на вул.Варшавській громадянин ОСОБА_1 , який керував автомобілем DAF з державними номерними знаками НОМЕР_1 з причіпом КОGEL з номерними знаками НОМЕР_2 , спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі -ДТП).

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджена постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 19 травня 2017р.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автобус SETRA з номерними знаками НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_2 .

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №1480/17 від 16.05.2017р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автобуса SETRA, становить 105511,20 грн.

Водій, винуватець ДТП, не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та особисто частково відшкодував ОСОБА_2 шкоду в розмірі 2000,00 доларів США за курсом 26 грн.35 коп. (52700,00 грн).

Потерпіла ОСОБА_2 25.04.2018, з метою отримання відшкодування, звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про виплату відшкодування.

Згідно платіжного доручення № 909372 від 21.06.2018 Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату ОСОБА_2 в сумі 39457,76 грн.

Згідно з довідкою Національної поліції України №091713 на дату ДТП автомобіль DAF, реєстраційний номер НОМЕР_4 належав ОСОБА_3 , який згідно Витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП Верезея Ю.П. є надання послуг вантажним автомобільним транспортом.

Відповідно до постанови Ратнівського районного суду Волинської області від 19 травня 2017р. на дату ДТП ОСОБА_1 працював водієм та вчинив ДТП під час виконання трудових обов`язків водія у ФОП Верезея Ю.П.

Предметом спору у справі є вимога про стягнення з відповідача 39457,76 грн страхового відшкодування за страхову подію (ДТП).

Норми права якими керувався суд при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені статтею 1166 ЦК України.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1172 Цивільного Кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх і трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено: вину у вчинені ДТП водієм автомобіля DAF з державними номерними знаками НОМЕР_1 з причіпом КОGEL з номерними знаками НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, факт страхового відшкодування позивачем потерпілому ( ОСОБА_2 ) коштів в сумі 39457,76 грн (платіжне доручення № 909372 від 21.06.2018), а тому в силу закону позивач має право в порядку регресу на стягнення з відповідача суми страхового відшкодування 39457,76 грн, тобто позов обґрунтований.

Щодо строку позовної давності.

Зокрема, згідно з нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, за ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

За ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся з позовом (згідно відмітки Укрпошти на конверті) 09.12.2020, право на пред`явлення позову в порядку регресу виникло 21.06.2018, а тому строк позовної давності не закінчився.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102,00 грн в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верезея Юрія Петровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський Бульвар,8, м.Київ, 02002, ) 39457,76 грн страхового відшкодування, а також 2102,00 грн витрат по судовому збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя С. В. Костюк