ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2021 справа №914/1666/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект»

про: видачу дублікату наказу суду

у справі №914/1666/19 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Корона»

про: стягнення 941642,94грн.,

Представники сторін: не викликались,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2019р. Господарським судом Львівської області ухвалено рішення у справі №914/1666/19 (надалі по тексту «Рішення»), відповідно до якого, суд вирішив: 1) позов задовольнити повністю; 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект» заборгованість у розмірі 998741,83грн., з яких 938788,00грн. основний борг, 55092,71грн. пеня, 4861,12грн. три проценти річних, а також 14981,13грн. судового збору.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, 03.02.2020р., на виконання Рішення, Господарським судом Львівської області видано наказ (надалі по тексту «Наказ») про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект» заборгованість у розмірі 998741,83грн., з яких 938788,00грн. основний борг, 55092,71грн. пеня, 4861,12грн. три проценти річних, а також 14981,13грн. судового збору. Копія Наказу міститься в матеріалах справи.

04.02.2021р. Наказ надіслано судом на адресу місцезнаходження стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект».

18.02.2021р. на адресу Господарського суду Львівської області від стягувача надійшла заява про видачу дублікату наказу суду (надалі по тексту «Заява»), яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№673/21.

Згідно з пп.19.4 п.1 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суд звертає увагу, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2019р. у справі №11/477-ПД-08, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

Як вбачається із Наказу, такий підлягає пред`явленню до виконання по 17.01.2023р.

Із заявою про видачу дубліката Наказу стягувач звернувся до Господарського суду Львівської області 18.02.2021р., а отже, в межах строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект» стверджує, що воно не зверталося до органів державної виконавчої служби та/або приватних виконавців з метою виконання рішень у справі №914/1666/19, що також підтверджується інформацією, що міститься в Єдиному реєстрі боржників.

При цьому, обґрунтовуючи наявність підстав для видачі дублікату Наказу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект» зазначає про втрату такого виконавчого документа.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права (аналогічна позиція наведена Верховним Судом у постанові від 19.01.2019р. у справі 916/215/15-г).

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Питання невиконання чи несвоєчасного виконання рішень національних судів України були неодноразовим предметом розгляду у Європейському суді з прав людини. Так, відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява №23465/03) від 06.10.2011р., існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява №59498/00, та інші справи, зазначені в ній). Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, рішення від 15.10.2009р.).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Також, у рішенні Європейського суду від 18.05.2004р. у справі «Продан проти Молдови» Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Враховуючи викладене, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

За таких обставин, враховуючи звернення до суду із заявою про видачу дубліката Наказу в межах строку для пред`явлення такого до виконання, а також враховуючи відсутність доказів, що підтверджують наявність факту виконання Рішення, беручи до уваги те, що відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект», як стягувача, оригіналу Наказу унеможливлює пред`явити такий виконавчий документ до виконання, суд вважає Заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись пп.19.4 п.1 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект» про видачу дублікату наказу суду (вх.№673/21 від 18.02.2021р.) задоволити.

2. Видати дублікат наказу Господарського суду Львівської області від 03.02.2020р. у справі №914/1666/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корона» (місцезнаходження: 82200, Львівська обл., місто Трускавець, вулиця Стебницька, будинок 66, квартира 12; ідентифікаційний код: 22411666) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний центр «Нафтогазбудпроект» (місцезнаходження: 82300, Львівська обл., місто Борислав, вул. Дрогобицька, будинок 42; ідентифікаційний код: 25254977) заборгованості у розмірі 998741,83грн., з яких 938788,00грн. основний борг, 55092,71грн. пеня, 4861,12грн. три проценти річних, а також 14981,13грн. судового збору.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, в порядку та строки, визначені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя М.Р. Король