РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2021Справа №910/19091/20

За позовомКонцерну "СоюзЕнерго"
доДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
простягнення 2 049 124,71 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Лосяков І.В.
від відповідача:Левченко О.О.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Концерн "СоюзЕнерго" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 2 049 124,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог Концерн "СоюзЕнерго" вказує, що у відповідача наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем згідно Договору №206(2)20УК/53-121-01-20-09419 від 03.06.2020 та видаткової накладної №1072 від 07.07.2020 товару у розмірі 1 721 880,00 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" своїх грошових зобов`язань у період з 22.08.2020 по 26.11.2020, Концерном "СоюзЕнерго" заявлено до стягнення пеню у розмірі 167 022,36 грн., штраф у розмірі 120 531,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 26 000,39 грн. та 3% річних у розмірі 13 690,36 грн.

У змісті позовної заяви Концерн "СоюзЕнерго" виклав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач поніс витрати зі сплати судового збору у розмірі 30 736,87 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 040,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 відкрито провадження у справі №910/9559/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив; підготовче засідання призначено на 12.01.2021.

11.01.2021 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивачем не доведено направлення на адресу відповідача податкової накладної, а відтак відсутні підстави для визнання строку оплати ПДВ за договором таким, що настав.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 роз`яснено сторонам про можливість подати відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив у встановлений строк; запропоновано відповідачу надати інформацію про врахування ПДВ по спірній видатковій накладній у звітному періоді; закрито підготовче провадження, встановлено порядок дослідження доказів - у порядку їх розміщення у матеріалах справи та призначено розгляд справи по суті на 09.02.2021.

22.01.2021 через відділ діловодства суду від Концерну "СоюзЕнерго" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що ним було зареєстровано податкову накладну у визначений законодавством строк та відповідач мав можливість отримати таку податкову накладну безпосередньо з ЄРПН, а не від позивача, що не нівелює обов`язок Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" сплатити ПДВ. Крім того, позивач зазначає, що вказана обставина не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України.

02.02.2021 через відділ діловодства суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що на виконання умов Договору позивач не направив на електронну адресу відповідача, вказану в п. 4.5 Договору, зареєстровану в ЄРПН податкову накладну, а отже відповідачем невірно визначено строк оплати ПДВ за договором.

Крім того, у запереченнях на відповідь на відзив Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5 040,00 грн. покласти на Концерн "СоюзЕнерго", оскільки такі витрати є необґрунтованими та непропорційними до предмета спору.

В судове засідання 09.02.2021 представники позивача та відповідача з`явились, надали усні пояснення по суті спору, за змістом яких позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позову заперечував повністю.

В судовому засіданні 09.02.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2020 між Концерном "СоюзЕнерго", як постачальником, та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як покупцем, було укладено Договір поставки товару №206(2)20УК/53-121-01-20-09419 (надалі - "Договір"), згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар - засувку клинову з висувним шпинделем СЄ.ЗК.1.3.3.300.25.2300080.00.000-02DN300 вартістю 1 721 880,00 грн. з ПДВ (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1, проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що продукція, що поставляється, повинна супроводжуватися наступними документами: видаткова накладна - 3 шт.; паспорт виданий підприємством-виробником; рахунок-фактура; податкова накладна, оформлена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України випадках та порядку; документація згідно п. 9.2 ТВтаУП 123456.РО.00.ТТ.48-16.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що постачальник зобов`язується скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний довірчі послуги". Електронна адреса покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Згідно з п. 7.7 Договору у випадку не надання постачальником покупцю в строк, визначений чинною редакцією Податкового кодексу України, електронної накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього Договору на суму ПДВ.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом одного року з моменту укладення (п. 11.1 Договору).

23.10.2020 позивач звернувся до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з претензією №110, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 1 721 880,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого йому товару згідно Договору №206(2)20УК/53-121-01-20-09419 від 03.06.2020, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 721 880,00 грн.

Крім того, позивач вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 167 022,36 грн., штрафу у розмірі 120 531,60 грн., інфляційних втрат у розмірі 26 000,39 грн. та 3% річних у розмірі 13 690,36 грн.

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, Концерном "СоюзЕнерго" поставлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" товар - засувку клинову з висувним шпинделем СЄ.ЗК.1.3.3.300.25.2300080.00.000-02DN300, що підтверджується видатковою накладною №1072 від 07.07.2020 на суму 1 721 880,00 грн. з ПДВ.

Відповідач у своєму відзиві жодним чином не спростовує факт поставки товару за Договором, а лише вказує, що позивачем не доведено направлення податкової накладної на адресу відповідача, а отже відсутні підстави для визнання строку оплати ПДВ за договором таким, що настав.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону та відсутність у відзиві Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" вказівок щодо незгоди відповідача із твердженнями позивача про поставку відповідачу товару - засувки клинової з висувним шпинделем СЄ.ЗК.1.3.3.300.25.2300080.00.000-02DN300 вартістю 1 721 880,00 грн. з ПДВ у відповідності до умов Договору, суд приходить до висновку, що підписаною представниками та скріпленою печатками сторін видатковою накладною №1072 від 07.07.2020 підтверджується поставка товару вартістю 1 721 880,00 грн. з ПДВ.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.2 Договору розрахунок за товар, поставлений відповідно до п. 1.1, проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Згідно з п. 7.7 Договору у випадку не надання постачальником покупцю в строк, визначений чинною редакцією Податкового кодексу України, електронної накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього Договору на суму ПДВ.

З аналізу п.п. 3.2, 7.7 Договору вбачається, що відповідач має здійснити розрахунок за товар протягом 45 календарних днів з дати поставки продукції, при цьому, оплата частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється не раніше отримання доказів реєстрації податкової накладної.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної (1); дата складання податкової накладної (2); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг (3); податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу) (4); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг (5); опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг (6); ціна постачання без урахування податку (7); ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні (8); загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку (9); код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (10); індивідуальний податковий номер (11).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 201.2. статті 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З матеріалів справи вбачається, що згідно податкової накладної №60 від 07.07.2020, що має відмітку контролюючого органу про її прийняття, та квитанції про реєстрацію даної податкової накладної в ЄРПН від 16.07.2020, Концерном "СоюзЕнерго" своєчасно зареєстровано податкове зобов`язання по поставці ДП "НАЕК "Енергоатом" товару загальною вартістю 1 434 900,00 грн. (ПДВ - 286 980,00 грн.).

При цьому, згідно з п. 7.7 Договору у випадку не надання постачальником покупцю, в строк визначений чинною редакцією Податкового кодексу України, електронної накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену розділом 3 цього Договору на суму ПДВ.

Оскільки чинним законодавством визначено лише строк для реєстрації податкової накладної, який позивачем не порушено, а строку надання такої податкової накладної контрагенту не визначено, враховуючи, що квитанції про реєстрацію даної податкової накладної в ЄРПН датована 16.07.2020, суд зазначає, що з означеної дати відповідач міг самостійно довідатись про реєстрацію податкової накладної.

Разом з тим, пунктом 4.3 Договору визначено, що продукція, що поставляється, повинна супроводжуватися наступними документами: видаткова накладна - 3 шт.; паспорт виданий підприємством-виробником; рахунок-фактура; податкова накладна, оформлена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України випадках та порядку; документація згідно п. 9.2 ТВтаУП 123456.РО.00.ТТ.48-16.

Так, обов`язок покупця (відповідача) з оплати товару виникає безпосередньо з факту здійснення постачальником (позивачем) поставки товару та прийняття товару покупцем (відповідачем). При цьому, форма (вид) документу, яким сторони відобразили сам факт поставки товару (яким оформили факт здійснення поставки) - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі продукції, тощо, не впливає на обов`язок покупця оплатити товар та не звільняє покупця від обов`язку з оплати товару у випадку оформлення поставки товару іншим документом, ніж той, що передбачений умовами договору.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару.

Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно відсутності податкової накладної, яка за умовами Договору отримується відповідачем під час отримання товару.

Таким чином, оскільки чинним законодавством не встановлено строку надання податкової накладної покупцю, а покупцем такий строк не встановлювався, з огляду на відсутність будь-яких заперечень/зауважень у видатковій накладній, оскільки реєстрації податкової накладної здійснена до виникнення строку з оплати товару, визначеного п. 3.2 Договору, тобто до сплину 45 календарних днів, а отже, після сплину означеного строку, у відповідач виник обов`язок з оплати товару у повному обсязі, в тому числі ПДВ, з огляду на реєстрацію податкової накладної у визначений законодавством строк.

При цьому, не направлення податкової накладної позивачем безпосередньо відповідачу електронної поштою, не нівелює висновки суду щодо наявності у відповідача обов`язку з оплати товару у повному обсязі, в тому числі ПДВ, оскільки саме факт реєстрації податкової накладної (а не її направлення контрагенту) в Єдиному реєстрі податкових накладних (та прийняття їх органами податкової служби) дає право покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Отже, з 16.07.2020 відповідач був обізнаний про реєстрацію позивачем податкової накладної за господарською операцією за видатковою накладною №60 від 07.07.2020 на суму 1 721 880,00 грн., оскільки остання була відображені в його електронному кабінеті Державної податкової служби України.

Матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано жодних доказів зауважень (заперечень) Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" щодо одержання товару за спірною господарською операцією та відповідно зауважень щодо реєстрації позивачем податкової накладної №60 від 07.07.2020 до звернення Концерном "СоюзЕнерго" до суду із позовом про стягнення заборгованості за Договором.

Як визнається сторонами спору, відповідач оплату отриманого товару (ані вартості товару, ані суми ПДВ) не здійснив, в зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість в розмірі 1 721 880,00 грн.

Доказів сплати на дату розгляду справи відповідачем на користь позивача коштів у загальному розмірі 1 721 880,00 грн. матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по оплаті на користь позивача 1 721 880,00 грн. поставленого ним товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність вимоги Концерну "СоюзЕнерго" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заборгованості з оплати поставленого за Договором товару у розмірі 1 721 880,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 167 022,36 грн., штрафу у розмірі 120 531,60 грн., інфляційних втрат у розмірі 26 000,39 грн. та 3% річних у розмірі 13 690,36 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по оплаті поставленого товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Щодо інфляційних втрат та 3% річних.

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З викладеного у позові розрахунку вбачається, що позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість у розмірі 1 721 880,00 грн. за період з 22.08.2020 по 26.11.2020.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних (враховуючи визначений позивачем період нарахування інфляційних втрат та 3% річних), прийшов до висновку про правомірність стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" інфляційних втрат у розмірі 26 000,39 грн. та 3% річних у розмірі 13 690,36 грн.

Щодо пені та штрафу.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені Господарським кодексом України. Так, за частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 Господарського кодексу України).

За частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За наведеними положеннями Господарського кодексу України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Стаття 231 Господарського кодексу України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: "Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.".

З аналізу положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 Господарського кодексу України.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", частинами чотирнадцятою - шістнадцятою статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", частиною другою статті 36 Закону України "Про телекомунікації".

За змістом наведених вище положень законодавства розмір неустойки за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування неустойки, або містить умову про те, що вона нараховується відповідно до чинного законодавства, сума неустойки може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18.

Звертаючись з позовом до суду та здійснюючи нарахування заявлених до стягнення пені та штрафу позивачем було застосовано визначені ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України розміри вважаючи, що такою нормою визначено розмір штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання.

Між тим, частина друга статті 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованих пені та штрафу, встановлює розмір штрафних санкцій виключно за порушення не грошового зобов`язання, а положення ч. 6 вказаної статті, які стосуються штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, не встановлюють їх розмір, а лише визначають певний спосіб їх формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу.

З огляду на викладене вбачається, що в умовах Договору сторонами не було встановлено розмірів пені та штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання, а тому відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція у вигляді стягнення неустойки за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.

Тому, заявлені Концерном "СоюзЕнерго" до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" суми пені та штрафу є необґрунтованими.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Концерном "СоюзЕнерго" суми основного боргу у розмірі 1 721 880,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 26 000,39 грн. та 3% річних у розмірі 13 690,36 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем до відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 040,00 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із вимогами п.п. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в господарському суді, 05.09.20018 між між Концерном "СоюзЕнерго" (замовник) та адвокатом Лосяковим І.В (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3821 від 17.08.2018) був укладений договір №279 про надання правової, у відповідності до адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строку обумовлені сторонами.

В рамках виконання вказаного договору між Концерном "СоюзЕнерго" та адвокатом Лосяковим І.В. було складено та підписано акт виконаних робіт від 26.11.2020, згідно якого визначено, що адвокатом було виконано, а замовником прийнято наступні роботи:

- вивчення та аналіз Договору поставки товару №206(2)20УК/53-121-01-20-09419 від 03.06.2020 (3 години, вартістю 1 260,00 грн.);

- вивчення, перевірка та аналіз первинних бухгалтерських та податкових документів (1 година, вартістю 420,00 грн.);

- розрахунок пені, штрафних санкцій, відсотків та інфляційних втрат (1 година, вартістю 420,00 грн.);

- аналіз судової практики (3 години, вартістю 1 260,00 грн.);

- розробка стратегії позову та складання позовної заяви (4 години, вартістю 1 680,00 грн.).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріалами справи підтверджується виконання адвокатом своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги №279 від 05.09.2018, зазначених у акті виконаних робіт від 26.11.2020, а також, оплата Концерном "СоюзЕнерго" таких послуг у розмірі 5 040,00 грн. (платіжне доручення №7268 від 26.11.2020).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та проаналізувавши обсяг виконаної адвокатом роботи з надання обумовлених договором про надання правової допомоги №279 від 05.09.2018 послуг, з урахуванням заперечень відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленої позивачем вимоги про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, що становить 4 332,74 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Концерну "СоюзЕнерго" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Концерну "СоюзЕнерго" (51200, Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 8; ідентифікаційний код 31965106) суму основного боргу у розмірі 1 721 880 (один мільйон сімсот двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) грн. 39 коп., 3% річних у розмірі 13 690 (тринадцять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 36 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 4 332 (чотири тисячі триста тридцять дві) грн. 74 коп., судовий збір у розмірі 26 423 (двадцять шість тисяч чотириста двадцять три) грн. 56 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 22.02.2021

Суддя Р.В. Бойко