ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/999/20
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.

Cекретар судового засідання Тузін Г. П.,

за участю: представників позивача: Кузя З. Я., Ваньчак Л. Б.; Бойка Р. Б.,

представника відповідача Усачука А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Калуської автомобільної школи товариства сприяння обороні України, вул. Глібова, 50, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300,

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень від 01.03.2014 № 1/14 в сумі 21 177 грн та судових витрат,

встановив, що Калуська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень від 01.03.2014 № 1/14 в сумі 21 177 грн за період зазначений в розрахунку, а саме: серпень 2019 в сумі 3817 грн., вересень 2019 в сумі 4340 грн., жовтень 2019 в сумі 4340 грн., листопад 2019 в сумі 4340 грн., грудень 2019 в сумі 4340 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що відповідач, всупереч вимогам ЦК України і ГК України, згідно розрахунку позивача, з серпня 2019 по грудень 2019, не виконав взяті на себе зобов`язання по договору № 1/14 від 01.03.2014 та не сплатив за передане в оренду нежитлове приміщення - естакади контрольного огляду і частину мийки площею 20 кв.м. та площею 87 кв.м., орендну плату в сумі 21 177 грн., розмір якої обумовлено в додатку №9 до договору, зокрема, 4340 грн з 01.12.2018 по 30.11.2019.

В підтвердження викладеного надав суду договір оренди нежитлових приміщень № 1/14 від 01.03.2014, додатки № №1,2,3,7,9 до договору №1/14 оренди нежитлових приміщень від 01.03.2014; додаток до договору №4 оренди нежитлових приміщень затвердженої на засіданні бюро Івано-Франківського ОК ТСО у Протоколі №43 від 24.12.2009, актів №2 від 01.09.2014, від 01.08.2017, 31.12.2015 здачі-приймання до договору оренди №1/14 від 01.03.2014, акту №1 від 16.12.2020, листів Калуської Автомобільної Школи ТСО України від 21.03.2019 №17, від 21.05.2019 №25, від 06.12.2019 №49, листи ОСОБА_1 головному бухгалтеру автошколи ТСОУ про те, що станом на 24.10.2019, ОСОБА_1 підтверджує заборгованість перед Калуською автошколою ТСО України в сумі 18 157 грн, розрахунок заборгованості ФОП ОСОБА_1 згідно договору оренди частини приміщення мийки №1/14 від 01.03.2014, довідки про стан розрахунків між сторонами у справі, копії виписок банку.

10.11.2020 Господарський суд Івано-Франківської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 09.12.2020.

16.12.2020 Господарський суд Івано-Франківської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 21.01.21.

Судом неодноразово оголошувались перерви в судовому засіданні.

Відповідач в судові засідання, які відбулись 09.12.20, 16.12.20, 21.01.21 з"явився, щодо позову заперечив, вказав на те, що жодних зобов`язань перед позивачем не має. В підтвердження надав суду квитанції про погашення боргу по оренді приміщення за 2019 на суму 38 221 грн.

10.02.2021 представник відповідача подав суду заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, вказав на безпідставність і необґрунтованість вимог, зокрема на те, що в матеріалах справи відсутні документи, які би вказували на обґрунтованість заявленої до стягнення суми.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

При цьому суд врахував наступне:

предметом даного позову є, згідно розрахунку позивача, стягнення за період з серпня 2019 по грудень 2019, 21 177 грн заборгованості по орендній платі по договору оренди частини приміщення мийки № 1/14 від 01.03.2014, розмір, якої за зазначений період, врегульовано додатком №9 до вищевказаного договору та становить 4340 грн в місяць.

Отже, предметом доказування є невиконання відповідачем, за заявлений позивачем період, зобов`язань по сплаті орендної плати, обов`язок по оплаті якої виник на підставі договору оренди і додатку до договору, що регулював розмір орендних платежів за період 2019 року.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Аналогічні положення містяться в ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статей 610, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (стаття 286 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі підписано, як договір оренди нежитлових приміщень №1/14 від 01.03.2014, згідно умов якого орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення використання естакади контрольного огляду, інв.№ 018 так і додаток №9 до зазначеного договору, яким сторони врегулювали розмір орендної плати за заявлений позивачем період, з серпня 2019 по грудень 2019 року, в сумі 430 грн за кожен місяць .(а.с.15;24)

Факт передачі приміщень не заперечувався як і самим відповідачем в судовому засіданні так і підтверджується актом №2 здачі - приймання від 01.09.2014 до договору оренди №1/14 від 01.03.2014; актом здачі - приймання від 01.08.2017 до договору оренди №1/14 від 01.03.2014, згідно якого орендодавець передав, а орендар додатково прийняв частину мийки інв. №017, прийняв приміщення загальною площею 87 кв. м. за адресою АДРЕСА_2.

16.01.2020 актом №1, позивач здійснив заміну вхідних замків в орендованих нежитлових приміщеннях.

За наведених обставин та того, що з квитанцій, виписок банку, долучених до матеріалів справи вбачається, що за 2019 рік відповідачем погашено боргу по орендній платі на суму 43 221 грн., а нараховано за 12 місяців 2019 року 52 080 грн., позов є обґрунтованим на суму 8 859 грн.

В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не доведено належними та допустимими доказами наявності невиконаних зобов"язань відповідачем за період 2019 на іншу суму.

Посилання позивача про те, що ця заборгованість обліковувалась за попередні періоди судом не приймається, оскільки ані в позові, ані в розрахунку заявлених сум, вказаного не відображено.

Стверджуючи про наявність невиконаних зобов"язань за попередні періоди орендних правовідносин, зокрема з 2014 по 2019 р.р. позивач мав вказувати про зазначене в позовній заяві, долучати як відповідний розрахунок так і документи в підтвердження викладеного.

Лист від 24.10.2019, на який посилається позивач, як на доказ визнання відповідачем в жовтні 2019 року боргу в сумі 18 157 грн., судом не приймається, як доказ наявності боргу по оренді за попередні періоди (до 2019 року), оскільки з його змісту не випливає визнання зобов`язань по орендній платі, яка нараховувалась на підставі договору, невиконання умов якого було підставою позову.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що як виходячи з вимог законодавства, що регулює господарський процес так і документів долучених до позову, зокрема додатків №2,3,4,7, якими сторони врегулювали розмір орендної плати за означені в додатках періоди, між сумами означеними в додатках і взятими за основу в проведені розрахунку зобов`язань за попередні періоди, існують розбіжності , які унеможливлюють обрахунок заборгованості до 2019 року, самостійно судом. Так, додаток №2 до договору регулював орендну плату з 01.08.2014 в розмірі 1200 грн., а додаток №3, за аналогічний період в розмірі 1440 грн. Додаток №4 врегулював орендну плату з 01.12.2015 до 30.11.2016 в сумі 1440 грн. Додаток №7 врегулював розмір орендної плати 2484 грн з 01.08.2017 року. В той час, коли в основу розрахунків покладено інші вихідні дані ( в 2016 році нараховано 19680 грн, що буде становити в місяць 1640, в 2015 році нараховано 17432,37, що буде становити в місяць 1452,69 грн., і т.д ). З зазначених підстав, не може бути прийнята судом , як доказ наявності заборгованості по орендних зобов`язаннях за період, що передував 2019 і довідка про стан розрахунків між сторонами у справі.

Враховуючи викладене та те, що обов`язок доказування, законодавець поклав на сторін і відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, позов є обґрунтованим частково.

Заява про застосування позовної давності, задоволенню не підлягає, оскільки суд не охоплював період 2017 року орендних правовідносин між сторонами у справі, а відповідно не може застосовувати строк позовної давності про застосування якого подано заяву. Інші заперечення представника відповідача щодо позову, також судом не приймаються, як такі що не є належними та допустимими доказами факту відсутності зобов`язань по сплаті орендної плати, яка нараховувалась на підставі договору оренди, укладення, якого не заперечував і сам відповідач.

Судові витрати, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 231, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код. НОМЕР_1 ) на користь Калуської автомобільної школи товариства сприяння обороні України (вул. Глібова, 50, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, код.02722789) 8 859 грн (вісім тисяч вісімсот п"ятдесят дев"ять гривень) заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень від 01.03.2014 № 1/14 та 879,33 грн (вісімсот сімдесят дев"ять гривень тридцять три копійки) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.02.2021

Суддя І. М. Скапровська