ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3674/20

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Прижбило О.В.,

розглядаючи справу №916/3674/20

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (проспект Перемоги, будинок 14, місто Київ, 01135, )

в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) (вулиця Шабська, будинок 81, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, )

до відповідача: Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вулиця Шабська, 81, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, )

про стягнення 8961,93 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 8961,93 грн., з яких 7861,96 грн. основної заборгованості, 346,34 грн. відсотків річних, 447,42 грн. інфляційних втрат, 306,21 грн. пені.

Ухвалою від 28.12.2020 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 25.01.2021.

20.01.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№1593/21).

21.01.2021 позивачем подано відповідь на відзив (вх.№2747/21).

25.01.2021 розгляд справи відкладено на 15.02.2021.

27.01.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (вх.№2433/21).

15.02.2021 складено вступну та резолютивну частини рішення.

В обґрунтування вимог позивач посилається на укладення між сторонами 31.01.2019 Договору №10-П-БДФ-19 про надання послуг, предметом якого є надання Замовнику (відповідачу) послуг з вивезення рідких побутових відходів асенізаційною машиною. Вказує про надання відповідачу послуг на загальну суму 7861,96 грн. Також просить стягнути відсотки річних у сумі 346,34 грн., інфляційні втрати у сумі 447,42 грн., пеню у розмірі 306,21 грн.

У відзиві на позов відповідач не погоджується із розрахунком штрафних санкцій, вказує, що перебуває у тяжкому фінансовому становищі з незалежних від підприємства причин, зокрема, тимчасово строком на 10 років заборонено експорт деревних порід. Зазначає, що фактично перебуває на межі зупинення, посилається на поширення коронавірусу, введення карантину, майже відсутність вантажообігу в порту, значне зменшення глибин у гавані порту. Вказує, про значну кредиторську заборгованість, зокрема, по заробітній платі, посилається на наявність арештів. Знаходиться в процесі приватизації і додаткові суми боргу підприємства зменшують його інвестиційну привабливість. Просить відмовити у частині стягнення штрафних санкцій у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач наголошує на тому, що відповідачем зобов`язання за договором не виконувались взагалі. Законодавством передбачено зменшення розміру неустойки, скрутне фінансове становище не є підставою для відмови у позові взагалі. Зазначає, що фінансове становище відповідача є результатом його власних самостійних дій, вчинених на власний ризик при веденні господарської діяльності. Позивач також знаходиться у скрутному становищі, збитки в багато разів перевищують прибуток.

У запереченні відповідач вказує, що позивач не наводить підстав власного скрутного фінансового становища, зазначає, що на господарську діяльність порту як один із чинників впливає зменшення глибин в акваторії порту, підтримання паспортних характеристик каналу порту є метою утворення ДП «АМПУ». Посилається на спад економіки, виникнення кризових явищ, що впливає на всесвітню торгівлю. Адміністрація надає платні послуги, які притаманні тільки АМПУ, отримує доходи. Твердження позивача щодо його скрутного становища викликано його бездіяльністю та непроведенням доцільної господарської діяльності, передбаченої статутом філії. Адміністрації в результаті реорганізації було передано 662 одиниці основних засобів, серед яких, залізничні колії, автошляхи, комунікації. Подальше здійснення основної діяльності порту виявило негативні наслідки даного розподілу для відповідача, було втрачено оперативне регулювання виробничої діяльності майнового комплексу. Посилається на те, що ліквідація аварій та відновлення роботи переданих об`єктів здійснюється з необгрунтованим запізненням. В інтереси позивача входить також і організація розроблення та виконання плану розвитку морського порту, підготовки пропозицій щодо його вдосконалення, чого не здійснюється.

Зазначає, що для забезпечення життєдіяльності порту необхідними є витрати на днопоглиблювальні роботи, що є головною задачею позивача.

Вказує, що штрафні санкції є непомірними для відповідача, задоволення вимог в частині стягнення санкцій може призвести до тяжких наслідків на підприємстві. Зазначає про відсутність доказів понесення позивачем збитків.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі виконуючого обов`язки начальника Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» адміністрації Білгород-Дністровського морського порту, та Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» укладено Договір №10-П-БДФ-19/20-ВД/19 від 31.01.2019 (далі Договір), відповідно до п.1.1. якого Виконавець (далі також - позивач, Адміністрація) протягом строку дії Договору зобов`язується надавати за письмовою заявкою Замовника послуги ассенізаційною машиною з вивезення рідких побутових відходів, за кодом ДК 021:20-9 «Послуги зі спорожнення вигрібних ям і септиків» (далі послуги).

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що визначення розміру суми, що підлягає сплаті за надані Виконавцем послуги за місяць, здійснюється на підставі фактично наданих послуг, що визначається у Акті наданих послуг.

Розрахунок за надані послуги здійснюється Замовником згідно виставленого Виконавцем рахунку, протягом 10 банківських днів після підписання Акту наданих послуг (п.3.3.).

Відповідно до п.3.4. Договору здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актом наданих послуг, що складається Виконавцем за відповідний період (місяць) та направляється/надається Замовнику.

Умовами Договору встановлено, що його умови застосовуються до відносин, які виникли з 22.01.2019 згідно з ч.3 ст.631 ЦК України (п.6.1.).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст. 193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що Виконавцем було надано послуги Замовнику на загальну суму 7861,96 грн., що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані сторонами без зауважень:

- №73 від 31.01.2019 на суму 3052,70 грн. (а.с.84);

- №181 від 28.02.2019 на суму 763,18 грн. (а.с.86);

- №789 від 15.08.2019 на суму 1642,03 грн. (а.с.88);

- №1030 від 23.10.2019 на суму 821,02 грн. (а.с.90);

- №1040 від 05.11.2019 на суму 762,01 грн. (а.с.92);

- №1129 від 26.12.2019 на суму 821,02 грн. (а.с.94).

Крім того, між сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків, з якого вбачається наявність заборгованості за Договором на суму 7861,96 грн. (а.с.95).

Відповідачем наявність заборгованості не заперечується.

Докази оплати послуг у матеріалах справи відсутні.

У зв`язку із зазначеним вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення 7861,96 грн. основної заборгованості.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.4.4. Договору у випадку прострочення однією із Сторін виконання зобов`язання, винна Сторона має право вимагати від іншої Сторони сплатити неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов`язання за кожний день прострочення.

Враховуючи встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань, суд перевіривши розрахунок пені, сума якої становить 306,21 грн., вважає його вірним, зробленим відповідно до умов Договору на підставі погодженої сторонами процентної ставки, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

Водночас, відповідач, посилаючись на скрутне фінансове становище, ст. 551 ЦК України ст. 233 ГК України, просить відмовити позивачу у частині стягнення штрафних санкцій у повному обсязі.

Розглядаючи вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18).

Враховуючи вищевикладене, суд підкреслює, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду. Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій, а також розмір, до якого вони підлягають зменшенню.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Зі змісту наведених норм випливає, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Відповідачем надано звіт про фінансовий результат за 9 місяців 2020 року, звіт про фінансовий результат за 2019 рік, довідку про вантажообіг підприємства за 2019 рік та за 9 місяців 2020 року, копію постанови у виконавчому провадженні 58011161 від 25.02.2019 про арешт майна боржника, копію постанови у виконавчому провадженні 60359827 від 04.11.2019 про арешт рахунків боржника, довідку про кредиторську заборгованість підприємства, у тому числі заборгованості з виплати заробітної плати, копію наказу про приватизацію єдиного майнового комплексу відповідача.

Водночас, при визначенні можливості зменшення пені, суд має суд врахувати баланс інтересів сторін.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Позивачем також надано докази збитковості господарської діяльності.

Більше того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не виконувались зобов`язання за укладеним Договором взагалі, на виконання його умов не надано доказів навіть часткової оплати.

Також суд враховує, що штрафні санкції у розмірі 306,21 грн. не можуть вважатись надмірними ані у відносному значенні, враховуючи суму заборгованості, ані в абсолютному значенні.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 306,21 грн. пені та відсутність підстав для зменшення її розміру.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у сумі 447,42 грн. та 3% річних у сумі 346,34 грн., доданий позивачем до позовної заяви, суд вважає його вірним, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625, 626 ЦК України, ст.ст. 175, 193, 230, 233, 343 ГК України, ст.ст. 73, 74, 75, 77, 79, 86, 91, 98, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (проспект Перемоги, будинок 14, місто Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) (вулиця Шабська, будинок 81, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вулиця Шабська, 81, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) про стягнення 8961,93 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (вулиця Шабська, 81, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (проспект Перемоги, будинок 14, місто Київ, 01135, ) в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського порту) (вулиця Шабська, будинок 81, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700, ) 7861,96 грн. заборгованості, 346,34 грн. відсотків річних, 447,42 грн. інфляційних втрат, 306,21 грн. пені, 2102,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення складені 15.02.2021. Повний текст рішення складений та підписаний 19 лютого 2021 р.

Суддя Р.В. Волков