ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа№ 911/2834/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 15.02.2021

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2020 (повний текст складено 24.12.2020)

у справі № 911/2834/19 (суддя - Ярема В.А.)

за первісним позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-енергопром»

ОСОБА_1

про стягнення 26 246, 94 гривень

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-енергопром»

до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

про визнання недійсним договору,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-енергопром» (далі - ТОВ «Еко-енергопром») та ОСОБА_1 про стягнення 26 246, 94 гривень.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані порушення ТОВ «Еко-енергопром» грошового обов`язку щодо повернення кредиту, отриманого за кредитним договором б/н від 02.05.2018, та надалі невиконання ОСОБА_1 , як поручителем, взятих на себе обов`язків згідно з договором поруки № POR193 від 02.05.2018 щодо забезпечення виконання відповідачем 1 основного зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2020 прийнято позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також постановлено, що протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідачі вправі надати суду у письмовій формі відзив на позов.

У лютому 2020 ТОВ «Еко-енергопром» звернулося до суду першої інстанції із зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 02.05.2018, укладеного між ТОВ «Еко-енергопром» та АТ КБ «Приватбанк».

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний правочин укладено за відсутності у директора повноважень на підписання кредитного договору, оскільки згоди загальні збори засновників товариства на укладення договору та отримання кредиту не надавали, тоді як банк під час укладення договору був обізнаний зі встановленими статутом обмеженнями директора на укладення правочинів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.03.2020 у справі прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ТОВ «Еко-енергопром» до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору та об`єднано вимоги за відповідним позовом в одне провадження з первісним позовом. Також вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.11.2020 зустрічні позовні вимоги ТОВ «Еко-енергопром» до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору задоволено. Визнано недійсним кредитний договір б/н від 02.05.2018, укладений між ТОВ «Еко-енергопром» та АТ КБ «Приватбанк». Вирішено питання відшкодування судового збору. У задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Еко-енергопром» та ОСОБА_1 про стягнення 26 246, 94 гривень відмовлено повністю. Вирішено питання судових витрат.

Рішення обґрунтовано тим, що укладений між банком та ТОВ «Еко-Енергопром» кредитний договір б/н від 25.04.2018 вчинений з порушенням приписів ст. 92, 98 Цивільного кодексу України, ст. 29, 30, 39, 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та положень п. 9.35 статуту товариства, що згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Стосовно первісної позовної вимоги про стягнення заборгованості суд першої інстанції, з огляду на визнання недійсним кредитного договору б/н від 02.05.2018, як матеріально-правовової підстави заявлених АТ КБ «Приватбанк» вимог, відмовив у задоволенні таких вимог АТ КБ «Приватбанк» про солідарне стягнення з ТОВ «Еко-енергопром» та ОСОБА_1 26 246, 94 гривень.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2020 та ухвалити нове рішення, яким первісний позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Еко-енергопром» відмовити в повному обсязі. Також скаржник просив покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк», встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів та заяв. Справу призначено до розгляду на 15.02.2021.

У судове засідання 15.02.2021 з`явилися представник скаржника. Представники відповідачів за первісним позовом у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України. ТОВ «Еко-енергопром» отримало кореспонденцію 28.01.202021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. ОСОБА_2 також повідомлено телефонограмою, яка наявна в матеріалах справи.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

АТ КБ «Приватбанк» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що під час укладання кредитного договору від 25.04.2018 керівником ТОВ «Еко-Енергопром» ОСОБА_3 не надавався статут підприємства. Банк уклав кредитний договір з уповноваженою особою товариства на підставі інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, скаржник зазначає про подальше схвалення правочину товариством, що, зокрема, підтверджується випискою про рух коштів по поточному рахунку товариства. Кредитні кошти, отримувались та витрачались для здійснення платежів другій стороні по іншим правочинам, а також повертались частково на рахунок.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Клопотань про продовження строку для подання відзиву не заявлялося.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2018 ТОВ «Еко-Енергопром» в особі ОСОБА_3 шляхом накладення електронного цифрового підпису через систему інтернет-клієнт-банкінгу та ПАТ КБ «Приватбанк» підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання послуг «КУБ» (далі - анкета), відповідно до якої ТОВ «Еко-Енергопром» приєдналося до розділу 3.2.8 Умов та Правил надання послуги «КУБ», що розміщені на сайті банку pb.ua, прийняло на себе зобов`язання, зазначені в цих умовах та уклало кредитний договір (далі - кредитний договір).

Так, в матеріалах справи наявні копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» та виписки про електронний цифровий підпис, електронну печатку.

Відповідно до пп. 1.2. - 1.5. анкети розмір кредиту визначається Приватбанком, вказується у профайлі позичальника на сайті kub.pb.ua. Строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів. Проценти (комісія) за користування кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту. Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісячно рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів.

Також, скаржник зазначив, що 02.05.2018 між ОСОБА_1 , як поручителем, та ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором, укладено договір поруки №POR193 (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Еко-Енергопром» зобов`язань за угодами до розділу 3.2.8 «Крредит КУБ» Умов та Правил надання банківських послуг, далі - угода 1, по сплаті: процентної ставки за користування кредитом, кредиту в розмірі, що вказаний в угоді 1. Указаний договір поруки укладено шляхом накладення сторонами електронних цифрових підписів, в підтвердження чого надано як копію відповідного договору поруки, так і виписки про електронний цифровий підпис, електронну печатку.

Згідно з п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за угодою 1 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Так, звертаючись з даним позовом, скаржник вказав, що власні зобов`язання за кредитним договором він виконав належним чином, надавши ТОВ «Еко-Енергопром» кредитні кошти у розмірі 50 000, 00 грн, тоді як товариство отримані кредитні кошти повернуло не повністю, як і не сплатило проценти за коритсування кредитом, внаслідок чого у нього перед АТ КБ «Приватбанк» виникло: 16 666, 64 грн заборгованості за кредитом, 1 000,00 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 3 991, 85 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Водночас, відповідач 1, заперечуючи проти вказаних вище обставин та відповідно заявлених вимог, зазначав про відсутність підстав для стягнення кредитних коштів та здійснених нарахувань з огляду на наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору. Так, ТОВ «Еко-Енергопром» було подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору б/н від 02.05.2018, укладеного між ТОВ «Еко-енергопром» та АТ КБ «Приватбанк».

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний вище правочин укладений директором ТОВ «Еко-Енергопром» ОСОБА_3. з порушенням законодавчих приписів без згоди загальних зборів товариства на укладення вказаного правочину.

ТОВ «Еко-Енергопром» вказало, що п. 9.35 статуту товариства передбачено право директора на укладення правочинів щодо отримання кредиту тільки за попередньої згоди загальних зборів незалежно від суми кредиту, тоді як рішення стосовно надання такої згоди загальні збори товариства не приймали. Копія статуту товариства наявна в матеріалах справи.

На переконання товариства, банк не міг не знати про вказані обмеження повноважень директора товариства, оскільки останній діяв на підставі статуту, про що також зазначено і в анкеті-заяві про приєднання.

За доводами ТОВ «Еко-Енергопром», в силу приписів ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та пп. 25, 30 розділу ІІ постанови Національного Банку України від 12.11.2003 № 492, пп. 3.2.8.5.11, 3.2.8.6.12. Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» банк перед укладенням договору мав провести ідентифікацію та варифікацію клієнта.

При цьому ТОВ «Еко-Енергопром» зазначило, що з лютого 2018 року директор ігнорував вимоги учасника товариства ОСОБА_4 стосовно надання інформації про фінансово-господарську діяльність товариства та, надалі, 24.04.2018 Шевченківським районним судом м. Києва у справі №761/13522/18 в рамках кримінального провадження №00000726 від 25.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України накладено арешт на рахунок товариства в АТ «УкрСиббанк». З огляду на вказані обставини накладення арешту на рахунок товариства, останнє вважає, що АТ КБ «Приватбанк» не мав права надавати товариству кредитні кошти.

Надалі, новий директор товариства, який набув своїх повноважень з 14.02.2019, кредит не погашав.

В підтвердження обставин звернення учасника товариства ОСОБА_4 до директора товарситва ОСОБА_3 стосовно надання інформації про фінансово-господарську діяльність товариства, а також відсутності згоди такого учасника на отримання кредиту, ТОВ «Еко-Енергопром» надано заяву свідка - ОСОБА_4 .

Звертаючись з апеляційною скаргою та заперечуючи проти зустрічних позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» вказує, що ТОВ «Еко-енергопром» не заперечує обставин підписання кредитного договору, що є договором приєднання, а після укладення такого договору учасник товариства ОСОБА_1 , яка володіє 50% частки в статутному капіталі товариства, уклала договір поруки, згідно з яким поручилася за виконання товариством взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Також, скаржник вказує, що товариство отримало та використало кредитні кошти для здійснення власної діяльності, а спірний договір містить усі істотні умови, з якими погодились як товариство, так і поручитель.

АТ КБ «Приватбанк» вказує, що згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України товариство мало право відмовитись від отримання кредиту, повідомивши про це банк, що також узгоджується з п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредитування без пояснення причин. Вказаним правом, ані товариство, ані поручитель не скористались, від отримання кредиту не відмовились.

Стосовно обізнаності з обмеженнями керівника товариства скаржник вказує, що згідно відомостей ЄДР станом на 02.05.2018 значився ОСОБА_3 , тоді як інформація щодо обмежень керівника відсутня. Після отримання кредитних коштів товариство здійснило часткове їх повернення, що свідчить про схвалення кредитного договору згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу України.

Також, АТ КБ «Приватбанк» вказує, що укладення ОСОБА_1 , яка володіє 50% частки в статутному капіталі товариства, договору поруки свідчить про надання нею згоди на схвалення кредитного договору.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини кредитування. Спір у справі стосується правомірності укладеного правочину та, в залежності від цього, наявності підстав для стягнення заборгованості. Ураховуючи те, що питання правомірності укладення договору є первісним (передує вирішенню питання про наявність заборгованості за ним), суд першої інстанції обґрунтовано розглянув першою саме таку вимогу.

Приписами ч. 1, 2 ст. 16, ст. 202, ч. 1 - 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 ст. 92 Цивільного кодексу України визначає поняття цивільної дієздатності юридичної особи та передбачає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Отже, цивільну дієздатність, тобто здатність власними діями і у власному інтересі створювати відповідні права та обов`язки, юридична особа реалізує через свої органи, які формуються та діють відповідно до установчих документів та вимог законодавства.

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору від 02.05.2018 слідує, що від імені ТОВ «Еко-Енергопром» вказаний правочин укладено директором ОСОБА_3 .

Відповідно до пп. 9.1, 9.20, 9.34, 9.35 статуту ТОВ «Еко-Енергопром», затвердженого протоколом загальних зборів учасників товариства № 4 від 04.04.2016, в редакції чинній на час укладення спірного договору (далі - статут), вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства, в яких беруть участь учасники призначені ними представники.

Управління поточною діяльністю товариства здійснюється директором. Директор вирішує всі питання поточної і господарської діяльності товариства, крім тих, що входять у виключну компетенцію загальних зборів учасників товариства.

Директор зобов`язаний попередньо отримати згоду загальних зборів учасників товариства для отримання товариством кредитних або позикових коштів у гривнях або іноземній валюті незалежно від суми кредиту (позики).

Приписами ч. 1, 3 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» унормовано, що статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Водночас, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів прийняття загальними зборами ТОВ «Еко-Енергопром» рішення про надання згоди на укладення директором ОСОБА_3 кредитного договору від 02.05.2018 та отримання за ним сум позики, а тому правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що вказаний кредитний договір укладено директором ТОВ «Еко-Енергопром» з перевищенням наданих йому повноважень.

Згідно з абзацом 2 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Отже, з огляду на вказані вище приписи, вчинення правочину виконавчим органом (посадовою особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також відсутності подальшого схвалення правочину.

Як вбачається з преамбула анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання послуг «КУБ», що разом із вказаними умовами та правилами складає оскаржуваний кредитний договір від 02.05.2018, містить положення про те, що директор ТОВ «Еко-Енергопром», укладаючи такий договір, діє від імені товариства на підставі статуту, що презюмує обізнаність іншої сторони такого договору - АТ КБ «Приватбанк» зі змістом статуту ТОВ «Еко-Енергопром» та передбаченими ним повноваженнями органів товариства на його представництво. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №925/1147/18.

Крім того, згідно з правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 906/100/17, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 26.02.2019 у справі № 925/1453/16, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

За таких обставин, враховуючи обізнаність АТ КБ «Приватбанк» зі статутом ТОВ «Еко-Енергопром» Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скаржнику було відомо про обмеження повноважень директора товариства на укладення кредитного договору від 02.05.2018, оскільки АТ КБ «Приватбанк», проявивши принаймні розумну обачність та дослідивши статут ТОВ «Еко-Енергопром», повинно було знати про відповідно передбачений порядок укладання договорів щодо отримання кредиту, зокрема шляхом отримання директором згоди загальних зборів товариства, та як наслідок вжити необхідних дій щодо перевірки відповідної інформації щодо наявності відповідного рішення про надання згоди.

Необґрунтованими є посилання АТ КБ «Приватбанк» на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про обмеження повноважень директора ТОВ «Еко-Енергопром» з огляду на те, що під час укладення договору директор товариства діяв на підставі статуту, тоді як в будь-якому випадку сторона, укладаючи відповідний договір, перевіряє наявність або відсутність у особи контрагента, яка має підписувати договір, цивільної дієздатності для вчинення цього правочину та посадове становище підписанта (довіреність/доручення, наказ, статут, рішення загальних зборів та ін.), а відсутність даних щодо обмежень повноважень в ЄДР не виключає наявність таких обмежень у статуті та, як наслідок, не виключає в майбутньому для такої особи негативні наслідки - визнання такого договору недійсним в судовому порядку.

Крім того, в силу приписів ч. 2 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Однак, скаржник, укладаючи кредитний договір, міг перевірити повноваження директора, оскільки останній, укладаючи такий договір, зазначив, що діє на підставі статуту. А тому скаржник не може посилатися на дані Єдиного державного реєстру в даному випадку.

Стосовно обставин наступного схвалення кредитного договору від 02.05.2018 суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Загальне правило, що випливає зі змісту норм ст. 241 Цивільного кодексу України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій.

При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 911/1634/19.

Однак схвалення правочину посадовою особою, якою ж і було вчинено відповідний правочин з перевищенням своїх повноважень, не відповідає принципу справедливості та добросовісності, відтак не може нівелювати будь-яку можливість в подальшому на належний правовий захист згідно ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки недобросовісному суб`єкту буде достатньо після укладення будь-якого правочину вчинити будь-яку дію на його схвалення для унеможливлення юридичною особою домогтися відновлення свого порушеного права шляхом визнання недійсним такого правочину. А тому такі доводи скаржника відхиляються як необґрунтовані.

Стосовно посилань скаржника на схвалення кредитного договору шляхом часткового повернення кредитних коштів, що підтверджується доданими до позову виписками по рахунку, то суд першої інстанції правомірно виходив з того, що з доданих до позову виписок не можливо ідентифікувати осіб, які здійснювали операції з погашення кредиту, що, з урахуванням обставин відсутності відповідного рішення загальних зборів ТОВ «Еко-Енергопром» про надання згоди на отримання кредиту, не свідчить про наступне схвалення такого правочину.

Також доказово непідтверджені обставини сплати процентів, комісій та пені не свідчить про схвалення ТОВ «Еко-Енергопром» правочину, оскільки відповідні операції можуть здійснюватися банком самостійно за рахунок інших коштів на рахунках позичальника, а відповідне погашення не залежить від його волі. Наданий же АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості не є первинним обліковим документом та не є доказом ані проведення відповідних операцій, ані подальшого схвалення відповідно уповноваженим органом ТОВ «Еко-Енергопром» кредитного договору.

До того ж, відображені у доданій до позову виписці дати погашення кредиту входять до періоду перебування на посаді директора ТОВ «Еко-Енергопром» ОСОБА_3 , яким і укладався кредитний договір, тоді як доказів схвалення ТОВ «Еко-Енергопром» кредитного договору після зміни директора товариства - 14.02.2019, матеріали справи не містять.

Доводи скаржника стосовно укладення учасником товариства ОСОБА_1 , яка володіє 50% частки в статутному капіталі товариства, договору поруки визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими з огляду на те, що відповідні обставини не є доказами ані надання згоди на укладення кредитного договору, що має відбуватись у формі прийняття загальними зборами відповідного рішення, ані доказами подальшого схвалення кредитного договору, що також має виходити від вказаного вищого органу управління товариством.

За таких обставин, оскільки кредитний договір від 02.05.2018 укладено директором ТОВ «Еко-Енергопром» з перевищенням наданих йому повноважень - без згоди загальних зборів товариства, тоді як АТ КБ «Приватбанк» під час укладення такого договору діяло недобросовісно і нерозумно (не здійснило перевірку повноважень директора, знаючи про те, що останній діє на підставі статуту, про що зазначив в договорі), а подальшого схвалення такого договору не відбулося, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання недійсним такого договору.

Посилання скаржника на наявність у спірному договорі усіх істотних умов, з якими погодились як товариство, так і поручитель, а також необхідність звернення з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, не спростовують встановленої невідповідності такого кредитного договору вимогам законодавства та, відповідно, наявності підстав для визнання його недійсним згідно ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Київської області про задоволення вимоги ТОВ «Еко-Енергопром» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 02.05.2018, укладеного між ТОВ «Еко-Енергопром» та АТ КБ «Приватбанк».

Стосовно первісних позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про солідарне стягнення з ТОВ «Еко-енергопром» та ОСОБА_1 26 246, 94 гривень, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 509, ст. 546, 553, 554 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поряд з тим згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

З огляду на встановлення обставин недійсності кредитного договору б/н від 02.05.2018, як матеріально-правовової підстави заявлених АТ КБ «Приватбанк» вимог за первісним позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про солідарне стягнення з ТОВ «Еко-енергопром» та ОСОБА_1 26 246, 94 гривень, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Наведеного скаржником не спростовано.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору та, відповідно, про відмову в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення заборгованості за таким правочином.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2020 у справі № 911/2834/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.11.2020 у справі № 911/2834/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 18.02.2021

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич