РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2021Справа № 910/9336/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеваторна Компанія "Кусто Агро" (23100, Вінницька обл., м. Жмеринка, вул. Барляєва, буд. 28А; ідентифікаційний код 37084484)

до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279)

про стягнення 322 326, 59 грн.

Представники сторін:

від позивача: Старий М.М.

від відповідача: Перевозник П.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Елеваторна Компанія "Кусто Агро" з позовом до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по договору складського зберігання № 13-Р/18 від 26.07.2018 в розмірі 322 326, 59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеваторна Компанія "Кусто Агро" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду копії платіжних доручень від 04.06.2019 № 982328, 982329, 982330, 982331; обґрунтований розрахунок суми заборгованості із зазначенням конкретних актів виконаних робіт, за якими у відповідача існує заборгованість та в якому розмірі (по кожному акту), враховуючи часткову оплату; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

27.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

26.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 клопотання Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про продовження процесуального строку задоволено, продовжено Акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву до 09.09.2020.

10.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/9336/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21.10.2020.

У зв`язку із перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання 21.10.2020 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 розгляд справи призначено на 02.12.2020.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом оголошено перерву до 20.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2021.

У судовому засіданні 12.02.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в задоволені позову

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 12.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.07.2018 між ТОВ "Елеваторна Компанія "Кусто Агро" структурний підрозділ "Росоша" (далі - зерновий склад) та АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - поклажодавець) було укладено договір складського зберігання № 13-Р/18 за умовами якого поклажодавець зобов`язується передати, а зерновий склад зобов`язується прийняти сільськогосподарську культуру (далі - зерно), які визначені в п. 1.1.1. договору на зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або уповноваженій особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Відповідно до п. 1.3. договору продовження граничного строку зберігання можливе тільки за спільною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до даного договору.

Пунктом 7.2. договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. Граничний строк зберігання зерна встановлюється до 01.05.2019 року, якщо інше не встановлено даним договором. Зберігання понад встановлений термін тягне за собою підвищення тарифу в 5 разів.

Позивач відзначає, що відповідно до актів виконаних робіт № 396 від 15.05.2019, № 407 від 24.05.2019, № 424 від 31.05.2019, № 430 від 06.06.2019, № 433 від 07.06.2019 в період з 01.05.2019 по 07.06.2019 ТОВ "Елеваторна Компанія "Кусто Агро" було надано АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" послуг згідно договору № 13-Р/18 від 26.07.2018 на загальну суму 641 377, 29 грн. На дану суму й були виставлені рахунки: № 387 від 15.05.2019, № 399 від 24.05.2019, № 400 від 27.05.2019, № 416 від 31.05.2019, № 422 від 06.06.2019.

Втім, позивач вказує, що відповідачем за послуги надані в період з 01.05.2019 по 07.06.2019 за договором № 13-Р/18 було сплачено 319 050,70 грн.

Обґрунтовуючи необхідність звернення з даним позовом до суду, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем обумовлених договором зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги після закінчення дії договору, в наслідок чого й виникла заборгованість в сумі 322 326, 59 грн.

У поданому відзиві відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що заявлений позивачем позов не містить будь якого правового обґрунтування одностороннього збільшення в п`ять разів тарифу за зберігання зерна в період травень-червень 2019 року, а також доказів на його підтвердження.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 13-Р/18 від 26.07.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором складського зберігання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 3 та 4 ст. 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Пунктом 24 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно ст. 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Відтак, на виконання умов договору та додаткової угоди № 1 до нього відповідачем було передано на зберігання позивачу зерно кукурудзи 3 класу.

Факту здійснення відповідачем оплати послуг за договором № 13-Р/18 на суму 319 050, 70 грн позивачем не тільки не заперечується, а й підтверджується.

Разом з тим, судом встановлено, що здійснення відповідачем оплати послуг за період травень-червень 2019 року за тарифами, погодженими сторонами у додатках № 1 і № 2 до договору та додатковій угоді № 3 від 22.03.2019 в сумі 319 050,70 грн підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою AT "Укрексімбанк" та платіжними дорученнями від 04.06.2019 № 982328, № 982329, № 982330 та № 982331.

Втім, предметом спору в даній справі є розрахунки за договором за період травень-червень 2019 року на підставі п.7.2. договору, а саме, на переконання позивача заборгованість відповідача за договором в сумі 322 326, 59 грн.

Водночас, як про це вказує відповідач, завищений тариф за зберігання зерна був застосований у виставлених позивачем актах виконання робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2019. № 407 від 24.05.2019, № 424 від 31.05.2019, № 430 від 06.06.2019 та № 433 від 07.06.2019.

У вказаних актах замість тарифу за зберігання кукурудзи 3 класу в розмірі 2,08 грн за т/добу (погодженого сторонами в додатковій угоді № 3 від 22.03.2019), позивач застосував тариф в розмірі 10,40 грн за т/добу.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання з метою виконання умов договору № 13-Р/18, між сторонами також було укладено додаткову угоду № 1 від 26.07.2018 до договору, в пп.2 п. 27 якої сторони визнали та підтвердили, що у випадку виникнення суперечностей між положеннями додаткової угоди №1 та відповідними положеннями договору, пріоритет мають положення додаткової угоди № 1.

Положеннями п 6 додаткової угоди № 1 визначено, що зерновий склад має право змінювати вартість наданих послуг виключно у разі зміни тарифів на енергетичні, матеріальні та інші ресурси. При цьому, зерновий склад зобов`язаний попередити поклажодавця про зміну тарифів письмово не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до таких змін.

В пп. 3.2.4. договору визначено, визнавати зміни договірних тарифів на послуги у разі зміни цін на електричні, матеріальні та інші ресурси. Взаємна згода сторін на зміну вартості послуг оформляється додатковою угодою до договору.

Згідно п. 24 додаткової угоди № 1 зерновий склад зобов`язаний письмово за 14 (чотирнадцять) календарних днів попередити поклажодавця про закінчення строку зберігання зерна.

За умовами п. 25 додаткової угоди № 1 при закінченні терміну зберігання та/або терміну дії договору і у випадку не вчасного його продовження, будь-які види санкцій (включаючи, але не обмежуючись: штрафи, пеня, підвищення тарифу тощо) до поклажодавця не застосовуються, якщо інше не передбачено законодавством України.

Отже, суд констатує, що в пункті 25 додаткової угоди № 1 сторони визначили 2 умови за яких будь-які види санкцій (в т.ч. підвищення тарифу) до поклажодавця не застосовуються, а саме перша умова: при закінченні терміну зберігання та/або терміну дії договору, та друга умова: у випадку не вчасного його продовження.

Також п. 27 додаткової угоди сторони визначили, що у випадку виникнення суперечностей між положеннями додаткової угоди № 1 та відповідними положеннями договору, пріоритет мають положення додаткової угоди № 1.

Судом встановлено, що термін дії договору та зберігання закінчився 01.05.2019року, та вказаний договір вчасно продовжено не було.

Таким чином, суд вказує, що застосування позивачем в односторонньому порядку тарифу в розмірі 10,40 грн за т/добу є порушенням визначених та погоджених сторонами умов пунктів 6, 25 та 27 додаткової угоди № 1, а також приписів ст. 525 Цивільного кодексу України.

Із наявного в матеріалах справи листа від 20.09.2020 за № 130-4-19/5938 вбачається, що відповідач звертався до позивача з проханням про надання виправлених актів виконання робіт (надання послуг) за період травень-червень 2019 року із застосуванням тарифу за зберігання кукурудзи 3 класу, визначеного додатковою угодою № 3 від 22.03.2019. Разом із вказаним листом відповідач також надав позивачу для підписання по два примірники виправлених (із правильно зазначеними тарифом за зберігання зерна та відповідними сумами наданих послуг) актів виконання робіт (надання послуг) № 396 від 15.05.2019, № 407 від 24.05.2019, № 424 від 31.05.2019, № 430 від 06.06.2019 та № 433 від 07.06.2019.

Направлення відповідачем означеного листа позивачу підтверджується відповідною поштовою накладною та описом вкладення в цінний лист з трек-номером 296.

Крім того, в матеріалах справи міститься ідентична копія листа з відміткою про його отримання 16.10.2019 Старим М.Н.

Втім, ані відповідні, ані доказів направлення позивачем підписаних виправлених актів виконання робіт (надання послуг) в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, судом було встановлено, обставини оплати відповідачем послуг за договором № 13-Р/18 за період травень-червень 2019 року в сумі 319 050,70 грн, більш того, такі обставини визнаються позивачем.

Водночас, вимоги позивача про оплату послуг за зберігання зерна в період травень-червень 2019 року за завищеним у 5 разів тарифом не підлягають задоволенню, оскільки суперечить умовам пунктів 6, 25 та 27 додаткової угоди № 1, а також нормам чинного законодавства.

Також, суд погоджується з доводами відповідача, що заявлений позивачем позов не містить будь-якого правового обґрунтування одностороннього збільшення позивачем в 5 разів тарифу за зберігання зерна в період травень-червень 2019 року, а також доказів на його підтвердження.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Елеваторна Компанія "Кусто Агро" (23100, Вінницька обл., м. Жмеринка, вул. Барляєва, буд. 28А; ідентифікаційний код 37084484) до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ідентифікаційний код 37243279) про стягнення 322 326, 59 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.02.2021

Суддя Д.О. Баранов