ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 лютого 2021 року Справа № 903/847/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г., за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: адвоката Сорокопуда М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Шумік Ірини Анатоліївни

до відповідача: Камінь-Каширського міського споживчого товариства

про визнання недійним договору оренди та стягнення 1980грн.,

встановив: ФОП Шумік І.А. звернулася до господарського суду з позовом до Камінь-Каширського міського споживчого товариства, в якому просить: визнати недійсним договір оренди торговельного місця, укладений ФОП Шумік Іриною Анатоліївною з Камінь-Каширським міським споживчим товариством 01.02.2020 року та застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на користь позивача безпідставно отримані коши в сумі 1980 гривні. Також зазначає, що сума судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді складається із судового збору, інших судових витрат, витрат на професійну правничу допомогу та орієнтовно становить 9000 гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на відсутність у відповідача документів на землекористування земельною ділянкою, на якій розміщена мала архітектурна форма позивача за адресою м. Камінь-Каширський вул. Польова, 9. Державний акт на право постійного користування землею від 04.05.2001 року стосується іншої земельної ділянки, за іншою адресою (вул.Бабича, 26). Крім того, з даного Акту вбачається, що землю передано в постійне користування для обслуговування виробничих приміщень. Отже, цільове призначення землі - обслуговування виробничих приміщень, а не ринку. Відтак Камінь-Каширське МСТ не може бути власником чи титульним володільцем торговельного місця №171, яке надано позивачу згідно договору оренди торговельного місця. Оскільки строк дії спірного договору визначений до 31.12.2020 року та, враховуючи вказані обставини, позивач вважає, що наявні правові підстави для визнання такого договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, для захисту порушених прав. А тому, також, просить стягнути з відповідача 1980грн. коштів, сплачених за період з лютого по жовтень 2020 за користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 20.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

14.12.2020р. представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх.№01-57/7797/20), в якому заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник зазначає, що при видачі Камінь-Каширському міському споживчому товариству Державного акту на право постійного користування землею від 04.05.2001, на якій розташований міський ринок, останній присвоєно адресу: вулиця Бабича, 26, місто Камінь-Каширський, Волинська область. Однак, згідно рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Народних депутатів № 170 від 09.07.1992 вулицю Бабича перейменовано на вулицю Польова. Рішенням Камінь-Каширської міської ради від 22 липня 2020 року №51/33 надано дозвіл Камінь-Каширському міському споживчому товариству на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування виробничих приміщень (міський ринок) площею 0,8800 га за адресою: м. Камінь-Каширський, вул. Польова, 26. На сьогоднішній день здійснюється виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку та її реєстрація на Кадастровій карті України.

З метою уточнення та впорядкування нумерації об`єктів по вулиці Польова міста Камінь-Каширського, відповідачем надіслано відповідне звернення до Камінь-Каширської міської ради.

Рішенням Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради №115 від 23.11.2020 року «Про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, яка перебуває в постійному користуванні» вирішено присвоїти адресу земельній ділянці площею 0,88 га, яка перебуває у постійному користуванні Камінь-Каширського міського споживчого товариства на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 04.05.2001 - вулиця Польова, 9, місто Камінь-Каширський, Волинська область.

Вищевказані рішення Камінь-Каширської міської ради та її Виконавчого комітету підтверджують право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,88 га за Камінь-Каширським міським споживчим товариством.

Між сторонами у справі склалися правовідносини щодо торгівлі на території ринку, що регулюються Правилами торгівлі та договором, на підставі якого позивач користувався саме торгівельними місцями (майданчиками), що не є тотожним користуванню земельною ділянкою.

16.12.2020р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив (вх.№01-57/7816/20), в якій заперечив щодо доводів відповідача, викладених у відзиві та зазначив, що даний відзив не спростовує доводів позовної заяви про недійсність спірного договору. При цьому вказав, що з Акту вбачається що землю передано в постійне користування для обслуговування виробничих приміщень. Відтак цільове призначення землі - обслуговування виробничих приміщень, а не ринку.

Рішенням Камінь Каширської міської ради №51/33 від 22.07.2020 року надано дозвіл Камінь-Каширському міському споживчому товариству на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування виробничих приміщень (міський ринок) площею 0,8800 га в м. Камінь Каширський, саме по вул. Польова, 26, а не по вул. Польова, 9 .

Поштова адреса Польова, 9 у місті Камінь-Каширський існує з моменту перейменування вул. Бабича на вул. Польову.

Відтак рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 23.11.2020 року «Про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні», яким присвоєно з 23.11.2020 року земельній ділянці площею 0,88 га поштову адресу Польова, 9 на підставі акту на право постійного землекористування від 04.05.2001 року, жодним чином не свідчить про те що відповідач станом на момент укладення договору створив торговельне місце №171 за адресою вул. Польова, 9 в м. Камінь-Каширський, оскільки нормативні документи не мають зворотної дії.

Згідно пункту 1.1. оспорюваного Договору, Орендодавець Камінь-Каширське міське споживче товариство передало в тимчасове платне користування торговельне місце № 171, загальною площею 11 кв.м. на території ринку за адресою вул. Польова, 9, (надалі «Обєкт оренди»).

Водночас, за твердженнями відповідача, на даний час виготовляються документи на землекористування земельною ділянкою, на якій розміщена мала архітектурна форма позивача, за адресою м. Камінь-Каширський вул. Польова, 9.

Проте, ні Земельним кодексом, ні підзаконними нормативним актами не передбачено, на даний час, внесення змін до Державних актів на право постійного землекористування.

Крім того, відповідачем не надано рішення органу місцевого самоврядування про присвоєння статусу ринку земельній ділянці за адресою м. Камінь-Каширський вул. Польова, 9, на якій, за твердженням відповідача, він створив торговельне місце та передав позивачу по спірному договору.

Відтак Акт на право постійного землекористування від 04.05.2001 року стосується іншої земельної ділянки, за іншою адресою, а відсутність землевпорядної документації та кадастрового номера спростовує твердження представника відповідача, про створення торгового місця саме за адресою м. Камінь-Каширський вул. Польова, 9.

06.01.2021р. представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення на відповідь позивача (вх.№01-57/80/21), в якому не погодився з доводами позивача, викладеними у позові та відповіді на відзив, просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:2867, площею 0,8837 га за адресою: м.Камінь-Каширський, вул.Польова, 9 (на якій знаходиться торговельне місце, що було передано в оренду позивачу): для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Земельна ділянка зареєстрована у Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом від 14.12.2020. Крім того, розпорядженням №46 від 29.12.2011 затверджено план-схему ринку міського споживчого товариства. Отже, дані обставини спростовують твердження позивача про відсутність у відповідача права користування земельною ділянкою для обслуговування ринку.

Ухвалою суду від 12.01.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2021р.

Ухвалою суду від 18.01.2021 відкладено розгляд справи по суті на 02.02.2021.

20.01.2021 представник позивача надіслав на адресу суду письмові пояснення (вх.№01-57/305/21), в який зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:2867 площею 0,8837 га за адресою Польова, 9 м. Камінь-Каширський сформована лише 18.12.2020 року після затвердження матеріалів інвентаризації землі. На час укладення оспорюваного договору, будь-які права (власність, постійне користування, оренда) на вказану земельну ділянку за Камінь-Каширським міським споживчим товариством ні в Державному земельному кадастрі, ні в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень не були зареєстровані. За відсутності у відповідача документів на землекористування за адресою м. Камінь-Каширський вул. Польова, 9 та рішення органу місцевого самоврядування про присвоєння статусу ринку, останній за жодних підстав не може бути власником торговельного місця, і будь-які докази, які б свідчили, що відповідач створив торговельне місце, тобто річ, яка визначена індивідуальними ознаками - відсутні. Фактично, відповідач, не будучи власником чи титульним володільцем торговельного місця № 171 передавав позивачу за плату в користування частину земельної ділянки за адресою м. Камінь-Каширський вул. Польова, 9, яка є комунальною власністю, відтак заволодів коштами без відповідної правової підстави, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства України, зокрема ст.ст.760, 761 ЦК України.

02.02.2021 представник позивача подав суду заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 02.02.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив, просив в позові відмовити.

За згодою представників сторін у судовому засіданні відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 216 ГПК України було оголошено перерву до 11.02.2021, про що сторони були повідомлені під розписку.

У судове засідання представник відповідача не з`явився.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки сторони були повідомлені про час та дату розгляду справи, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

01.02.2020 року між Камінь-Каширським міським споживчим товариством (Орендодавець) та підприємцем Шумік І.А. (Орендар) укладено договір №171 оренди торговельного місця Камінь-Каширського ринку Камінь-Каширського споживчого товариства Волинської споживспілки.

Згідно пункту 1.1. даного Договору, предметом Договору є надання Орендодавцем у тимчасове платне користування Орендарю для провадження торговельної діяльності та/або надання послуг (промислові товари) торговельного місця № 171, сектор І, загальною площею 11 кв.м., що розсташоване на території ринку за адресою вул. Польова, 9, (надалі «Обєкт оренди»). Під поняттям "торговельне місце" у даному Догорові розуміється - торговельна площа, зокрема, замощені чи заасфальтовані ділянки території ринку, встановлених згідно з поланои території ринку розмірів для здійснення продажу товарів та/або надання послуг суб`єктами господарювання чи фізичним особам у павільйонах і спорудах з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у т.ч. ручних), у контейнерах, кіосках, палатках, інших малих архітектурних формах.

Відповідно до п.1.2 Договору передача об`єкта оренди в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на цей об`єкт. Власником майна залишається Орендодавець.

Згідно п. 2.1 Договору Орендодавець передає Орендарю Об`єкт оренди протягом 3 робочих днів після укладення Договору за актом приймання передачі, який є невід`ємною частиною Договору. Обов`язок складання акта приймання передачі покладається на Орендодавця.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що загальний розмір орендної плати за місяць користування об`єктом становить 198 грн. з урахуванням ПДВ (або урахуванням єдиного податку, якщо Орендодавець не є платником ПДВ).

Договір діє з 01.02.2020 до 31.12.2020 включно (п.6.1 Договору).

Позивач зазначає, що у вересні 2020 року із офіційного сайту Камінь-Каширської міської ради йому стало відомо про рішення №51/33 від 22.07.2020 року «Про надання дозволу Камінь-Каширському міському споживчому товариству на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування виробничих приміщень (міський ринок) в м. Камінь Каширський, вул. Польова, 26" (а.с.15).

Вказаним рішенням було надано дозвіл Камінь-Каширському МСТ на виготовлення технічної документації із землеутрою щодо встановленння меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування виробничих приміщень (міський ринок) площею 0,8800 га за адресою: м.Камінь Каширський, вул. Польова, 26.

Як зазначає позивач, 12.10.2020 на його адресу надійшла відповідь за підписом першого заступника міського голови (а.с.16), з якої вбачається, що підставою для прийняття вищезазначеного рішення стало клопотання голови правління Камінь-Каширського міського споживчого товариства та Акт на право постійного користування землею від 04.05.2001 року, наданою для обслуговування виробничих приміщень в м. Камінь-Каширський, вул. Польова (колишня вулиця Бабича), №26.

З відповіді також вбачається, що на даний час міське споживче товариство виготовляє технічну документацію і згідне після виготовлення заключити договір оренди на земельну ділянку міського ринку, поскільки сьогодні знаходиться на єдиному податку.

Судом встановлено, що 04.05.2001 року Камінь-Каширському міському споживчому товариству (назва землекористувача), міський ринок, вул.Бабича, 26 (його місцезнаходження) було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ. Згідно даного Акта землекористувачу надається у постійне користування 0,88 гектарів землі в межах згідно з планом користування для обслуговування виробничих приміщень (а.с.43-44).

Даний акт видано відповідно до рішення Камінь-Каширської міської Ради народних депутатів від 03.11.1999 №2/10. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №62.

Водночас, з доданої відповідачем до відзиву Виписки з рішення Камінь-Каширської міської ради від 03.11.1994 №2/10 "Про закріплення території за підприємствами, установами та організаціями міста Каменя-Каширського" (а.с.45), не вбачається рішення видати Державний акт на право постійного користування землею площею 0,88 га для обслуговування виробничих приміщень Камінь-Каширському міському споживчому товариству.

Згідно наданої Виписки з рішення від 03.11.199 №2/10 Камінь-Каширська міська рада вирішила: закріпити за центральним ринком земельну ділянку 1,12 га для обслуговування адміністративних та виробничих будівель.

Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 20.02.2001 (а.с.47), вирішено затвердити Камінь-Каширському міському споживчому товариству, міський ринок, матеріали інвентаризації та технічний звіт по видачі Державного акта на право постійного користування землею та видати Державний акт на право постійного користування землею площею 0,88 га, серії ВЛ. Посилання на дане рішення відсутнє в Державному акті від 04.05.2001.

На підтвердження місцезнаходження земельної ділянки площею 0,88 га та меж землекористування відповідачем не надано доказів, зокрема, плану землекористування згідно Державного акта від 04.05.2001, матеріалів інвентаризації та технічного звіту, які передували видачі Державного акту згідно рішення Виконкому Камінь-Каширської міської ради від 20.02.2001.

Крім цього, як вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.09.2020 року (а.с.12) за адресою м.Камінь-Каширський, вул. Польова, 9 знаходиться м`ясний павільйон (загальна площа 145,6 кв.м), складські приміщення на території ринку (загальна площа 179,5 кв.м), магазин №20 (загальна площа 150,7 кв.м), адмінбудинок ринку (загальна площа 32,8 кв.м), які належать на праві власності Камінь-Каширському міському споживчому товариству згідно свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна б/н, виданого 05.02.2003 Камінь-Каширською міською радою Волинської області.

Також, за даною адресою зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:1163, площею 0,0957 га, дата державної реєстрації 10.10.2014, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок, площею 27,5 кв.м, власником яких є Синчук Валерій Ілліч.

Необхідно зазначити, що свідоцтво на право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою м.Камінь-Каширський, вул.Польова, 9, які належать Камінь-Каширському міському споживчому товариству видано 05.02.2003, тобто після видачі Державного акта від 04.05.2001 з цільовим призначенням для обслуговування виробничих приміщень.

З наведеного вбачається, що Державний акт від 04.05.2001 був виданий Камінь-Каширському міському споживчому товариству саме для обслуговування виробничих, а не адміністративних приміщень та не для обслуговування ринку і створення торговельних місць (торгових площ) з подальшою передачею їх в оренду.

Відповідно до частини першої статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Нормами статті 184 ЦК України передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Відповідно до п.13 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології України 26.02.2002 №57/188/84-10 (далі в постанові Правила), торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (ваг, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Розміщення на торгівельній площі кіоску, що належить продавцю на праві власності, не змінює природи оренди торгівельного місця.

Правове регулювання діяльності по організації та здійсненню торгівлі на ринку регулюється не тільки зазначеними актами законодавства, а й іншим законодавством, зокрема Цивільним кодексом України як основним актом цивільного законодавства.

Статтею 761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права та особа, уповноважена на укладення договору найму.

Як встановлено судом, земельна ділянка площею 0,88 га за адресою: м.Камінь-Каширський, вул.Бабича, 26 (нині Польова) була надана відповідачу у користування для обслуговування виробничих приміщень, а не ринку.

Відповідачем не надано суду рішень уповноважених органів місцевого самоврядування про присвоєння земельній ділянці за адресою: м.Камінь-Каширський, вул.Польова, 9 статусу ринку з правом створення торговельних місць для подальшої передачі їх в оренду, як і не надано рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, на якій, за твердженням відповідача, він створив торговельне місце та передав його позивачу по спірному договору.

Посилання відповідача на план-схему ринку Камінь-Каширського міського споживчого товариства, затверджену розпорядженням голови правління споживчого товариства від 29.12.2011 за №46, не заслуговує на увагу суду, оскільки ці документи є внутрішніми документами відповідача та не можуть бути належними доказами щодо створення торговельного місця №171 в межах земельної ділянки площею 0,88 га, яка надана відповідачу у постійне користування.

За відсутності належних та допустимих доказів щодо місцезнаходження торговельного місця №171 в межах земельної ділянки, яка належить Камінь-Каширському міському споживчому товариству на праві постійного користування з відповідним цільовим призначенням, відповідач не може бути власником торговельного місця №171.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності зі статтями 12, 15, 16, 20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадку та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Фактично, відповідач, не будучи власником чи титульним володільцем торговельного місця № 171 передавав позивачу за оплату в користування частину земельної ділянки за адресою м. Камінь-Каширський вул.Польова, 9, яка є комунальною власністю, відтак заволодів коштами позивача без відповідної правової підстави, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства України, зокрема ст.ст.760, 761 ЦК України та є підставою для визнання недійним оспорюваного договору №171 оренди торговельного місця від 01.02.2020 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Стаття 216 Цивільного Кодексу України визначає правові наслідки недійсності правочину:

- недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю;

- у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.1 ч.3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 відступила від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові ВСУ від 23.12.2015 у справі № 918/144/15, та зазначила, зокрема, наступне.

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє.

Оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, закінчення строку дії договору та його припинення не може розцінюватися як підстава для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Судом встановлено, що загальна сума сплачених коштів в користь орендодавця за січень - жовтень 2020 року складає 1980 гривень, що підтверджується довідкою виданою відповідачем 09.11.2020 року (а.с. 18).

Позивач просить стягнути з відповідача 1980 грн. за період з лютого по жовтень 2020 року.

За недійсним правочином позивачем в користь відповідача сплачено кошти за період з лютого по жовтень 2020 року в сумі 1782грн., які, з врахуванням вищезазначених обставин, набуті відповідачем без відповідної правової підстави. Отже, в частині стягнення 198 грн. слід відмовити у зв`язку з безпідставністю нарахування.

З огляду на зазначене, позов підлягає до задоволення частково.

Крім того, представник позивача просить стягнути з Камінь-Каширського МСТ на користь ФОП Шумік І.А. 6000грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.3. ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-3 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження зазначених витрат представник позивача надав суду:

- договір № 02/4/20 про надання правової допомоги адвокатом від 02.11.2020, укладений між ФОП Шумік І.А. та адвокатом Сорокопудом М.О (а.с.107);

- квитанцію до прибуткового касового ордера від 02.11.2020 на суму 6000грн. (а.с.108).

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 Договору №02/4/20 про надання правової допомоги адвокатом від 02.11.2020, сторони погодили, що за послуги за п.1.1 даного Договору Замовник сплачує Адвокату гонорар за домовленістю, виходячи із витраченого часу, а також всі понесені адвокатом витрат на представництво. Гонорар може сплачуватися як почасово, так і сталою сумою. Фіксована сума гонорару складає 6000грн.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 дійшов висновку, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фінсованого розміру гонорару, детальний опис робіт під час надання правової допомоги не є обов`язковим.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками; відповідь на відзив; заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу з додатками; письмові пояснення, заяви та клопотання; всі копії документів завірені представником позивача з дотриманням положень статті 91 ГПК України.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що представником позивача документально підтверджено обсяг наданих послуг (виконаних робіт) на суму 6000грн.

Згідно п.2 ч.1, п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Провівши відповідні розрахунки та враховуючи результати розгляду справи, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 3993грн. 80коп. витрат по сплаті судового збору та 5700грн. витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з частковим задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди торговельного місця №171 від 01.02.2020 року, укладений між фізичною особою-підприємцем Шумік Іриною Анатоліївною (ІПН НОМЕР_1 ) та Камінь-Каширським міським споживчим товариством ().

3. Стягнути з Камінь-Каширського міського споживчого товариства (44500, Волинська область, місто Камінь-Каширський, вулиця Болотна, буд. 5, ) на користь фізичної особи-підприємця Шумік Ірини Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 1782грн. безпідставно отриманих коштів, а також 3993грн. 80коп. витрат по сплаті судового збору та 5700грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4. В частині стягнення 198 грн. відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 19.02.2021.

Суддя О. Г. Слободян