РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2021Справа № 910/11699/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянув господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІМІР" (78000, Івано-Франківська область, Тлумацький район, м.Тлумач, вул.Сотника Орлика, буд.21, )

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м.Київ, проспект Перемоги, буд.65, )

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Приватне підприємство "Ромді Україна" ()

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська друкарня Вольф" ()

про стягнення 1065354,62 грн

Представники сторін:

Від позивача: Конюшко Д.Б. адв.

Від відповідача: Синельніков М.О. адв.

Від третьої особи 1: не з`явився

Від третьої особи 2: Заворотнюк М.С. адв.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗІМІР» звернулось до Господарського суду міста Києва із вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 1 065 354,62 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019, укладеного між ПрАТ «СГ ТАС» (страховик) та Приватним підприємством «Ромді Україна» (страхувальник) у зв`язку із настанням страхового випадку: пошкодженням товару при перевезенні вантажу страхувальником, як перевізником, організованим позивачем - ТОВ «ЗІМІР», як експедитором на замовлення ТОВ «Київська друкарня Вольф».

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що за умовами договору експедирування вантажів для міжнародного перевезення автомобільним транспортом № 10-02/2020 від 10.02.2020, ПП «Ромді Україна» є відповідальною особою за збереження вантажу під час його перевезення, водночас майнові ризики останнього, як перевізника станом на час настання події -пошкодження вантажу, що доставлявся за CMR № 498013 від 11.02.2020 застраховані відповідачем - ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019, і який, за доводами позивача, має нести відповідальність за пошкоджений вантаж, проте в порушення договірних відносин не визнав вказану подію страховим випадком і протиправно відмовив своєму страхувальнику у виплаті страхового відшкодування. Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи, що вказаний договір страхування є договором, укладеним на користь третьої особи, позивач звернувся із даним позовом із вимогами виконання договору на свою користь, шляхом стягнення 1 065 354,62 грн страхового відшкодування.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.08.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/11699/20 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 15.09.2020, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство «Ромді Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська друкарня Вольф».

07.09.2020 через відділ діловодства суду відповідач подав відзив на позовну заяву та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що листом за вих.№ 01648/0120 від 28.05.2020 повідомив страхувальника - ПП «Ромді Україна» про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» не визнає ПП «Ромді Україна» винним у пошкодженні вантажу, а подію що сталась - страховим випадком, що відповідно свідчить про відсутність обов`язку страхової компанії здійснити страхове відшкодування. Пояснив, що за змістом договору № 10-02/2020 від 10.02.2020 відповідальність за збереження вантажу у спосіб, що забезпечує збереження вантажу протягом перевезення покладена на експедитора; згідно висновку № 009-0420 від 28.04.2020 причиною зміщення і механічних пошкоджень вантажу є недостатній спосіб кріплення, неповні інструкції експедитора про завантаження, що належать до виключень із страхових випадків, передбачених пунктами 14.1.5, 14.1.15, 14.1.21, 14.1.22 договору страхування, а тому у відповідача не настав обов`язок здійснити страхову виплату. Також учасник справи зауважив про положення п.19.1 договору, яким визначено, що страхування здійснюється за принципом відшкодування, тобто після понесення страхувальником збитку, тож за відсутності доказів понесення збитку ПП «Ромді Україна» підстав для задоволення позову немає.

15.09.2020 представник позивача засобами електронного зв`язку звернувся до суду із клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу.

У підготовчому засіданні 15.09.2020 представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, представники позивача та третіх осіб не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 06.10.2020.

06.10.2020 за відсутності підстав для відкладення підготовчого засідання, враховуючи належне повідомлення учасників справи, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 03.11.2020.

12.10.2020 позивач засобами поштового зв`язку (подано 01.10.2020) подав відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої стверджує, що звіт про результати огляду вантажу, що складений аварійним комісаром ТОВ «СОС Сервіс Україна» від 21.02.2020 не є належним доказом, оскільки складений не уповноваженою особою; Висновок ТПП № 1-241 від 21.02.200 фіксує настання збитків без встановлення причини їх настання; Висновок компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020 не відповідає чинному законодавству, є нелогічним, складений із недоліками; вважає безпідставним посилання відповідача на п.14.1.22 договору страхування, враховуючи пошкодження вантажу саме з вини перевізника.

Судове засідання, призначене на 03.11.2020 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.11.2020 у зв`язку із виходом судді Ярмак О.М. з лікарняного, призначив розгляд справи по суті спору на 15.12.2020.

09.12.2020 відповідач подав до суду пояснення по справі та клопотання про відкладення розгляду справи.

15.12.2020 позивач звернувся до суду засобами електронного зв`язку із клопотанням про відкладення підготовчого засідання.

У засідання суду 15.12.2020 представники сторін не з`явились, суд відклав розгляд справи по суті спору на 19.01.2021.

Судове засідання 19.01.2021 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.01.2021 у зв`язку із виходом судді Ярмак О.М. з лікарняного, призначив розгляд справи по суті спору на 16.02.2021.

У судовому засіданні 16.02.2021 представник позивача та третьої особи 2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував, третя особа 1 явку уповноваженого представника не забезпечила.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ПП «Ромді Україна» по CMR № 498013 від 11.02.2020 за Заявкою № 032 від 10.02.2020 до договору № 10-02/2020 від 10.02.2020, укладеному із ТОВ «ЗІМІР» (позивачем), було здійснено перевезення вантажу: друкарського обладнання - вживаної чотирьох баштової аркушепідбиральної машини Horison Collar, модель VAC-1000, рік виробництва 2014, за маршрутом Франція (м.Колежьян департамент Сена і Марна, регіон Іль-де-Франс, Франція)- Україна.

У вказаному перевезенні позивач - ТОВ «ЗІМІР» виступав експедитором та здійснював організацію перевезення вантажу на замовлення клієнта - ТОВ «Київська друкарня Вольф» за договором транспортного експедирування № 10/2019-09 від 10.09.2019.

Вантаж ТОВ «Київська друкарня Вольф» придбало у Balter-CGO (Франція) відповідно до укладеного між ними контракту № 039 від 23.12.2019, за умовами якого покупець купує вживане обладнання: бувшу у використанні чотирьох баштову аркушепідбиральну лінію Horison Collar, модель VAC-1000, у розібраному стані, країна походження-Японія.

Відповідно до даних CMR № 498013 від 11.02.2020 відправником - Balter-CGO було завантажено та відправлено вантаж: бувша у використанні чотирьох баштову аркушепідбиральну лінію Horison Collar, модель VAC-1000, 9 одиниць (місць) на адресу ТОВ «Київська друкарня Вольф».

Відповідно до графи 24 CMR № 498013 від 11.02.2020, вантаж прибув у місце розвантаження: м.Київ, Україна - пошкодженим, факт пошкодження підтверджено Актом вантажоотримувача від 21.02.2020, Експертним висновком ТПП І-241 від 21.02.2020 та висновком страхової компанії від 21.02.2020, та жодною із сторін не заперечується.

Відповідно до Акту № 1, складеного замовником - ТОВ «Київська друкарня Вольф» за участі водія перевізника - ОСОБА_1 зафіксовано пошкодження вантажу, що прибув за CMR № 498013 від 11.02.2020 із зазначенням, що детальний опис усіх пошкоджень відображається у експертному висновку І-2451 від 21.02.2020 та у акті страхової компанії ТАС.

Згідно Експертного висновку Київської торгово-промислової палати № І-3241 від 21.02.2020, складеного на замовлення ПП «РОМДІ Україна», визначено кількість та технічний стан товару зовнішнім оглядом, із зазначенням, що висновок про працездатність обладнання можливий після його установки і введення в експлуатацію.

Відповідальність перевізника - ПП «Ромді Україна» була застрахована відповідачем - ПрАТ «Страхова Група «ТАС» (страховиком) за договором добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00, зі строком дії договору з 16.09.2019 по 16.09.2020.

Позивач та третя особа 2 вважають, що третя особа 1 - ПП «Ромді Україна» є відповідальною особою за збереження вантажу під час його перевезення, та оскільки майнові ризики останнього, як перевізника станом на час настання події -пошкодження вантажу застраховані відповідачем - ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019, тому саме відповідач має нести відповідальність за пошкоджений вантаж.

Судом встановлено, що 20.02.2020 в контракт-центр відповідача страхувальником - ПП «Ромді Україна» було повідомлено про подію пошкодження вантажу (друкарського обладнання) під час виконання перевезення.

21.02.2020 аварійним комісаром СОС Сервіс Борисенком М.І. на замовлення відповідача було здійснено огляд пошкодженого майна, про що складено Звіт про результати огляду майна/обладнання із переліком пошкодження та приміткою: остаточний висновок щодо пошкоджень і можливості функціонування можливий після сервісного центру виробника обладнання.

Відповідно до пояснення водія ОСОБА_1 причиною пошкодження вантажу, яке виявлено під час прибуття до місяця призначення (м.Київ) та розвантаження, було те, що вантаж був не на палетах, а на колесиках і ремені позміщувались.

Висновком № 009-0420 компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020, здійсненим на замовлення відповідача у межах визначення страхової виплати за подією 20.02.2020, встановлено причини пошкодження вантажу: роликові опори вантажних місць не мали стопорних механізмів, а також не були блоковані колодками або іншими засобами, які б перешкоджали їх обертанню, і відповідно зміщенню вантажу; недостатній спосіб кріплення вантажу у транспортному засобі став причиною його зміщення та механічного пошкодження.

28.05.2020 відповідач повідомив свого страхувальника - ПП «Ромді Україна» листом № 01648/0120, що надані ним документи і матеріали асистуючої компанії «СОС Україна» та висновок компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020, свідчать, що недостатній спосіб кріплення вантажу у транспортному засобі став причиною його зміщення та механічних пошкоджень; враховуючи умови договору експедирування вантажів № 10-02/2020 від 10.02.2020 та положення заявки № 032 від 10.02.2020, експедитор надав страхувальнику неповні інструкції щодо належного способу кріплення вантажу, який повинен був включати блокування роликових опор вантажних місць, а страхувальник не порушив свої зобов`язання за договором з експедитором в частині контролю за способом кріплення вантажу, визначеного експедитором в заявці на перевезення. Враховуючи вказані обставини, із посиланням на п.14.1.22 договору страхування, відповідач не визнав страхувальника винним у пошкодженні вантажу, не визнав подію страховим випадком та відмовив у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі.

Звертаючись до суду з даним позовом, експедитор перевезення - ТОВ "ЗІМІР" (позивач), вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування ПП «Ромді Україна» за наслідками події, що сталася 20.02.2020 неправомірною, а договір страхування - правочином що укладений на користь третьої особи, стверджує, що винною особою є перевізник, висновок компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020 - неналежний доказ встановлення обставин та причини пошкодження вантажу, заявляє вимогу до відповідача про виплату на свою користь 1065354,62 грн страхового відшкодування, яке складається із 35879,80 Євро, а саме: 33928,80 Євро вартості запчастин та 1950 Євро вартості послуг по ремонту згідно Комерційної пропозиції ТОВ «ДЕТАКО» №00214 від 09.03.2020 по курсу Євро станом на 01.07.200 29,87 грн/Євро, вього 1 071729,62 грн та 6960,00 грн додаткових витрат (проведення робіт з виявлення видимих пошкоджень) за мінусом 500 доларів США (13335,00 грн по курсу долара СШа станом на 01.07.2020 - 26,67 грн/долар США) франшизи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно положень статті 990 Цивільного кодексу, ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату (страхове відшкодування) відповідно до умов договору страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 985 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 3 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

У відповідності до умов договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019, ПП «Ромді Україна» застраховало свої майнові, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю та/або здоров`ю особи або її майну, а також шкоди, заподіяної майну юридичної особи, під час здійснення автоперевезень відповідно до положень Конвенції про Договір Міжнародного Перевезення Вантажів, включаючи Протокол до Конвенції 1978 та транспортного законодавства тієї держави, на території, якої сталася подія, що призвела до страхового випадку.

Вигодонабувачем за цим договором є фізичні та/або юридичні особи, життю, здоров`ю або майну яких заподіяна шкода внаслідок здійснення застрахованої діяльності страхувальника.

Водночас за умовами вказаного договору узгоджено страхові ризики, що покриваються страховими виплатами, а саме: відповідальність за втрату та пошкодження вантажу у розмірі 50 000 доларів США із визначенням франшизи.

Страховим випадком за договором є настання відповідальності страхувальника внаслідок страхового ризику, що визнана рішенням суду або страхувальником у добровільному порядку за умови, якщо страховик письмово надав свою попередню згоду на визнання вимог (претензій) третіх осіб (п.12.1).

Відповідно до п. 19.9 договору страхування, страховик здійснює виплату страхового відшкодування (страхову виплату) страхувальнику, застрахованій особі, вигодонабувачу, іншим особам, якщо такі розрахунки не заборонені або не обмежені діючим законодавством (законами, підзаконними актами, постановами НБУ, іншими нормативно-правовими актами).

Водночас, за умовами п.19.1 договору страхування встановлено, що страхування здійснюється страховиком за принципами відшкодування, що означає, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування згідно з умовами цього договору лише після того, як страхувальник поніс збиток, тобто оплатив пред`явлену до нього претензію, якщо інше не буде узгоджено сторонами в письмовій формі.

Всупереч вказаних положень договору та норм чинного законодавства позивачем не доведено, що він поніс матеріальний збиток внаслідок дій та з вини страхувальника, є вигодонабувачем за договором добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019 внаслідок пошкодження вантажу при перевезенні.

Докази пошкодження вантажу з вини страхувальника відповідача (перевізника), як і докази звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, як особи, яка має право на цю виплату, надання страховиком письмової згоди на задоволення претензії експедитора, або відмову у виплаті, у матеріалах справи відсутні.

Наявні у матеріалах справи листування сторін, комерційна пропозиція ТОВ «ДЕТАКО», платіжний документ на підтвердження понесення ТОВ «Київська друкарня Вольф» (одержувачем вантажу) витрат на виявлення пошкоджень, претензії ТОВ «Київська друкарня Вольф» на адресу ТОВ «Зімір», як і зі сторони ТОВ «Зімір» - ПП «Ромді Україна» не є доказом понесення позивачем, або ж страхувальником або потерпілою особою, збитку у підтвердженому розмірі.

Зокрема, до позову долучено лист ТОВ «Зімір», адресований ПП «Ромді Україна» та в копії ПАТ «СГ «ТАС» про сплату відшкодування у 7-ми денний термін з дати отримання вимоги, вимога ТОВ «Київська друкарня «Вольф», адресована ТОВ «Зімір» та в копії ПАТ «СГ «ТАС» без будь-яких доказів їх надсилання адресатам.

Інших доказів, станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано.

Також суд зауважує, що фактично позивач заявляє вимоги до відповідача про стягнення на свою користь страхового відшкодування, оспорюючи прийняте відповідачем рішення про відмову страхувальнику у виплаті страхового відшкодування.

За умовами п.14.15, 14.1.15, 14.1.21, 14.1.22 договору добровільного страхування відповідальності автомобільного перевізника № 014.07.00 від 13.09.2019, до страхових випадків не відноситься і виплати страхового відшкодування (страхові виплати) не проводяться, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок:

- навмисних дій (бездіяльності) або грубої необережності страхувальника, його працівників стосовно порушення правил перевезення, зберігання або декларування вантажів (п.14.15);

- пошкодження або недостатності упаковки вантажів, невідповідності упакування чи закупорки вантажів, які за своєю природою схильні до псування та пошкодження без упаковки або належної упаковки (п.14.1.15);

- навантаження, переміщення, розміщення або вивантаження вантажу відправником або одержувачем або особами , які діють від імені відправника/одержувача або перевізником, якщо на перевізника ці обов`язки не були покладені замовником в письмовому вигляді з відповідними інструкціями про порядок виконання таких робіт (п.14.1.21);

- неправильних або неповних письмових інструкцій або розпоряджень правомочної по договору перевезення особи (замовник пе5рвеезення, вантажовідправник, вантажоодержувач) щодо умов перевезення вантажу та без будь-якої вини перевізника відносно умов перевезення (необхідний температурний режим, вологість, способи кріплення) і пунктів призначення (п.14.1.22).

З огляду на пояснення відповідача та змісту листа № 01648/0120 від 28.05.2020, яким відповідач (страховик) повідомив ПП «Ромді Україна» (страхувальника) про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового випадку, підставами прийняття відповідного рішення послугували: невизнання події пошкодження вантажу страховим випадком (через встановлені обставини недотримання належного способу кріплення вантажу при завантаженні за інструкціями експедитора, відсутність вини перевізника) та доказів понесення збитків страхувальником.

Судом не встановлено обставин оскарження страхувальником прийнятого страховиком рішення за наслідком події пошкодження вантажу.

Проаналізувавши обставини спірних правовідносин та умови перевезення вантажу, суд зазначає наступне.

За умовами контракту № 039 від 23.12.2019, за яким було придбано вантаж, визначено, що обладнання поставляється у вживаному технічному стані, «як є», без гарантії (п.5.1), Balter-CGO (Франція) на свій рахунок проводить пакування, завантаження обладнання на автотранспорт та проводить закріплення вантажу. Всі ризики, пов`язані із цим пунктом несе Balter-CGO (п.6.1 договору купівлі-продажу).

По договору транспортного експедирування № 10/2019-09, укладеного між позивачем та ТОВ «Київська друкарня Вольф», саме на позивача- ТОВ «Зімір» покладено зобов`язання перед замовником силами водія контролювати процес завантаження/розвантаження транспортного засобу, включно з перерахуванням вантажних місць на предмет відповідності заявці і товаросупроводжувальним документам.

Заявки на перевезення по вказаному правочину до матеріалів справи не надано.

Згідно положень п.4.2 договору № 10-02/2020 від 10.02.2020, яким регулюються відносини між позивачем та перевізником - ПП «Ромді Україна», перевізник несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України

Водночас на експедитора/клієнта покладено обов`язок провести завантаження транспортного засобу у спосіб, що не перешкоджає проведенню його контролю, забезпечує збереження вантажу протягом перевезення, безпечний рух і маневрування транспортного засобу (п.2.1.5).

Відповідно до Заявки № 032 від 10.02.2020 до договору № 10-02/2020 від 10.02.2020 до перевезення вантажу ТОВ «Зімір» висловлено ПП «Ромді Україна» та надано вказівки щодо перевезення: мати стяжні ремені в достатній кількості для фіксації вантажу; надіслати фото документів для перевірки, виїжджати з завантаження тільки після погодження документів.

Інших вимог до перевезення вантажу позивачем перевізнику висловлено не було.

В Заявці №032 експедитором було визначено, зокрема, такі вимоги до пакування вантажу: обладнання на палетах та без палет 4,5 м по борту, вага 2.2 тон; мати стяжні ремені в достатній кількості для фіксації вантажу. Однак, про те, що перевезення вантажу буде здійснюватись на роликових опорах жодних відомостей/вимог не зазначено.

У CMR №498013 від 11.02.2020 крім зазначення 9 одиниць, жодних положень про особливості характеру/роду пакування, кріплення, перевезення на палетах, роликах тощо також не вказано.

Статтею 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено у п.1, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Пунктом 2 цієї статті Конвенції визначено, що перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов`язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: у .ч. з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача.

Враховуючи умови п.6.1 контракту №039 від 23.12.2009, навантаження здійснює продавець товару, тобто вантажовідправник.

Відповідно до Експертного висновку Київської торгово-промислової палати № І-241 від 21.02.2020, вантаж складався із 9 вантажних місць, з них: 7 одиниць обладнання та 2 транспортних пакети; 7 одиниць обладнання обгорнуті прозорою полімерною плівкою, транспортні пакети сформовані із частин обладнання, встановлених на дерев`яні піддони та обгорнуті прозорою полімерною плівкою; при огляді вантажних місць встановлено, що 7 одиниць обладнання (пересувні модулі) - кожен на чотирьох роликах та 2 транспортні пакети з частинами до обладнання зафіксовані до бортів напівпричепа від переміщення 2-3 спеціальними оперізуючими текстильними такелажними ременями з храповими замками. після вивантаження та зовнішним оглядом 9 вантажних місць встановлено, що 6 модулів на роликах мають механічні пошкодження, решта без механічних пошкоджень та зовнішніх дефектів.

Вказаним висновком не встановлено будь-які причини, ймовірні обставини пошкодження вантажу.

Водночас, відповідно до висновку компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020, вибраний експедитором спосіб кріплення вантажу був недостатнім, і в результаті не зміг забезпечити безпечне перевезення вантажу і його захист від зміщення.

Щодо посилань позивача на висновок компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020 як неналежний доказ у справі, суд зазначає, що в розумінні ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених умов, та приймаючи фактичне розміщення вантажу, у суду відсутні підстави поставлення під сумнів висновку компанії «LABB LTD» № 009-0420 від 28.04.2020 стосовно того, що наслідком пошкодження вантажу було його неправильне пакування, оскільки позивачем жодними доказами вказані обставини не спростовані.

При цьому, суд визнає експертний висновок № І-241 від 21.02.2020 неналежним доказом (в розумінні ст. 76 ГПК України), в якості підстави для встановлення обставин причин настання страхового випадку, проте, даний доказ приймається судом як належний для встановлення обставин щодо кількості та якості пошкодженого вантажу, як це передбачено п. 1 ст. 11 ЗУ «Про торгово - промислові палати».

Учасниками справи у процесі розгляду справи жодних клопотань про призначення експертного дослідження причин пошкодження вантажу не заявлялось.

Інших доказів, які б спростовували, встановлювали обставини перевезення вантажу, у т.ч. враховуючи перебування вантажу у вжитку, та передачу його до перевезення у розібраному стані, без будь-яких даних про його характеристики, придатність до використання та ймовірні пошкодження в момент завантаження та прийняття до перевезення причини його пошкоджень суду не надано.

Також суду не доведено факт виникнення пошкоджень вантажу у процесі перевезення та вину перевізника, враховуючи покладення обов`язку проводити закріплення вантажу та понесення відповідного ризику саме продавцем, надання інструкцій водію позивачем.

Крім того, щодо розміру заявленого до стягнення відшкодування, суд зазначає, що позивачем не доведеного його обґрунтованість, у т.ч. враховуючи, що за умовами п.2.1 контракту № 039 від 23.12.2019 вартість придбаного обладнання складала 34 000 Євро, а відповідно до комерційної пропозиції ТОВ «Датеко» вартість ремонтних робіт та послуг становить 35879,80 Євро.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У даному випадку це стосувалось позивача, як мав довести належними засобами доказування наявність обставин та підстав, покладених в основу позову, порушення його прав відповідачем.

Таких доказів суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів, яким чином відповідач порушив його право винесенням рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, незаконність цього рішення та не надав доказів існування правових підстав для виплати на його користь страхового відшкодування за Договором страхування внаслідок пошкодження вантажу.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІМІР" є необґрунтованими, не доведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 129, 233, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 23.02.2021.

Суддя О.М.Ярмак