ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" лютого 2021 р. Cправа № 902/911/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Колбасов Ф.Ф., за участю секретаря судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля",

до: ОСОБА_1 ,

про солідарне стягнення 41557,94 грн.

За участю представників сторін:

позивача: Молодецький О.С.;

представник ТОВ "Серго-Поділля" - не з`явився,

відповідача 2 ОСОБА_1 - Балтак О.О.

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля" та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення 41557,94 грн заборгованості згідно кредитного договору від 01.06.2006 року.

З метою виконання приписів ч.6 ст.176 Господарського процесуального кодексу України, на адресу Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області судом було направлено запит відносно місця проживання (перебування) відповідача - фізичної особи ОСОБА_1 . У відповідь на звернення суду 07.10.2020 надійшов лист з повідомленням, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.10.2020 року відкрито провадження у справі №902/911/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 29.10.2020 року. Вказаною ухвалою повідомлено сторін про призначене судове засідання для розгляду справи по суті.

За наслідками судового засідання, яке відбулося 29.10.2020 року в зв`язку з невиконання сторонами вимог ухвали суду від 12.10.2020 розгляд справи у порядку спрощеного провадження відкладено на 08.12.2020 року.

07.12.2020 від представника відповідача 2 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ухвали суду від 08.12.2020 постановлено здійснити перехід від розгляду справи №902/911/20 за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження. Вказаною ухвалою суду призначено підготовче засідання у справі на 17 грудня 2020 о 12:00.

17.12.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача 2 - ОСОБА_1 - адвоката Балтака О.О. про відкладення розгляду справи на іншу дату. Подане клопотання мотивовано зайнятістю представника в іншому судовому засіданні Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 17.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №902/911/20 для судового розгляду по суті на 14.01.2021.

14.01.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.2021 про що постановлено ухвалу в протокольній формі.

02.01.2021 від представника відповідача 2 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності.

02.02.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.02.2021 про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.

16.02.2021 від представника ОСОБА_1 - адвоката Балтака О.О. до суду надійшли відомості по виконавчому провадженню №37027862 разом з супровідним листом.

На визначену судом дату - 16.02.2021 в судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача 2 ОСОБА_1

Представник відповідача 1 ТОВ "Серго-Поділля" в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Зокрема, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником відповідача 1 - ТОВ "Серго-Поділля" () є ОСОБА_1 , який одночасно є відповідачем 2 у справі.

Суд наголошує, що відповідач 2 ОСОБА_1 одночасно є керівником відповідача 1. Представництво та захист інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Балтак О.О., який брав участь в судових засіданнях з розгляду даної справи. З урахуванням суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаним про дату, час та місце розгляду справи по суті, як керівник відповідача 1, без поважних причин не забезпечив представництво очолюваного ним Товариства в судовому процесі. З урахуванням звичайних повноважень керівника, суд приходить до висновку про обізнаність відповідача 1 ТОВ "Серго-Поділля" про дату час та місце розгляду справи по суті.

Окремо суд зауважує, що частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зокрема, за приписами п.2 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. При цьому учасники справи не позбавлені права та можливості брати участь у судових засіданнях, зокрема, й у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, як передбачено ч.4 ст.197 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач 1 ТОВ "Серго-Поділля" відзиву на позовну заяву суду в матеріали справи не подав.

Таким чином, оскільки відповідач 1 не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України. При цьому, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

16.02.2021 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задоволити.

Обґрунтування заявлених позовних вимог позивача зводиться до наступного.

01.06.2006 року відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля" та ЗАТ КБ "Приватбанк" (в подальшому назву змінено на Публічне Акціонерне Товариство "Приватбанк", після чого на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") уклали кредитний договір №05/06-330.

За умовами Кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у виді поновлюваної кредитної лінії з лімітом 140000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі, передбачені умовами договору, в обумовлені цим договором терміни.

Також 01.06.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки з метою забезпечення виконання відповідачем 1 обов`язків за Кредитним договором.

ТОВ "Серго-Поділля" не виконало зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. В зв`язку з цим позивач в 2012 році звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ "Серго-Поділля", ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2012 у цивільній справі №2/0417/3045/2012 позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 30.03.2012 року.

Крім того, в обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що факт укладення Кредитного договору встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська; факт надання поруки встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та підтверджується копією договору поруки; факт надання коштів по кредиту встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та підтверджується копією виписки по рахунку НОМЕР_2; порушення відповідачем 1 своїх зобов`язань за Кредитним договором встановлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

До позовної заяви позивачем подано копії виконавчих листів, що, на думку позивача, підтверджує факт набрання рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська законної сили.

Враховуючи ту обставину, що відповідачі не виконують свого обов`язку щодо повернення кредиту, позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 29420,72 грн та 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом у розмірі 12137,22 грн за період з 19.08.2017 року по 19.08.2020 року, що разом складає 41557,94 грн.

Представник відповідача 2 ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд у позові відмовити.

Суть заперечень відповідача 2 зводиться до того, що позивачем пред`явлено позов до відповідачів про солідарне стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за кредитом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що заборгованість по кредиту стягнуто заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2012, яке набрало законної сили. Однак, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/26025/13-ц заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2012 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Приват Банк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006 скасовано.

Крім того, позивач в подальшому звертався до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006, однак, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2014 у справі №202/32036/13-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Приват Банк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент Банк, Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006 року залишено без розгляду.

Оскільки позивачем не доведено факт існування у відповідачів заборгованості по кредиту у вказаному позивачем розмірі та в межах вказаного періоду, відповідач 2 просив суд відмовити в позові про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вказані вимоги є похідними від основного зобов`язання.

Крім того, відповідачем 2 в заяві, яка подана до суду 02.02.2021, просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність.

В судовому засіданні 16.02.2021 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши представника позивача та відповідача 2, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.06.2006 року відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Серго-Поділля" та ЗАТ КБ "Приватбанк" (в подальшому назву змінено на Публічне Акціонерне Товариство "Приватбанк", після чого на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") уклали кредитний договір №05/06-330.

За умовами Кредитного договору (п.1.1) банк при наявності вільних коштів зобов`язався надати позичальнику кредит у виді поновлюваної кредитної лінії з лімітом 140000,00 грн, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного в третьому абзаці п. 2.1.2 даного договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагородив обумовлені даним договором терміни (п. 1.1 Кредитного договору).

Відповідно до 5.7. договору термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Також, 01.06.2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки з метою забезпечення виконання відповідачем 1 обов`язків за Кредитним договором.

Відповідно до п. 1 договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "Серго-Поділля" своїх зобов`язань за кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006.

Згідно з п. 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звертатись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років (п.12 договору поруки).

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу-1 кредит у розмірі 140000,00 грн.

Відповідач-1, в свою чергу, не виконав зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

В зв`язку з порушенням відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором, позивач в 2012 році звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості до відповідача 1, відповідача 2 та ПАТ "Акцент-Банк", яке також поручилось за виконання відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006.

20.03.2012 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення у справі №2/0417/3045/2012, яким солідарно стягнуто з відповідачів на користь Позивача заборгованість за Кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006.

На виконання вказаного рішення суду 30.03.2012 року видано виконавчі листи.

Відповідачі не виконали рішення суду та не погасили заборгованість за Кредитним договором, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 134690,00 грн.

З врахуванням зазначеного вище позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 29420,72 грн та 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом у розмірі 12137,22 грн за період з 19.08.2017 року по 19.08.2020 року, що разом складає 41557,94 грн.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку укладеним між сторонами договорам, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли відносини, що підпадають під регулювання таких статей чинного законодавства.

Згідно із п. 3 ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В частині 2 названої статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно з приписами ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція відображена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №910/663/17.

Предметом даного позову є солідарне стягнення з відповідачів 1 та відповідача 2 на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом за період з 19.08.2017 по 19.08.2020 в розмірі 41557,94 грн.

Сума боргу по кредиту, яку позивач зазначив в розрахунку інфляційних втрат та 3% річних складає 134 690,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог про солідарне стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 інфляційних втрат у розмірі 29420,72 грн та 3% річних від простроченої суми боргу за кредитом у розмірі 12137,22 грн за період з 19.08.2017 року по 19.08.2020 року, що разом складає 41557,94 грн, позивач посилається на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2012 року, яким стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля" (21000, Вінницька обл., м. Вінницька, прт. Юності, буд.45а/25, ІПН 31041859), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" заборгованість у сумі 278 152,46 грн за кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006 року, яке, на думку, позивача набрало законної сили 30.03.2012, що стверджується копіями відповідних виконавчих листів (а.с. 16-18 том 1).

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/26025/13-ц заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2012 по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Приват Банк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент Банк, Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006 скасовано.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2014 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Приват Банк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент Банк, Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006 залишено без розгляду (а.с. 86-88, том 1).

Згідно відомостей по виконавчому провадженню №37027862 по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.04.2012 №2/04117/3045/2012, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ТОВ "Серго-Поділля" () на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 278152,46 грн заборгованості виконавче провадження закінчено на підставі п.4 ч.1 ст.49 (скасування рішення, яке підлягало виконанню).

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, надаючи оцінку доводам та доказам учасників справи судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", відповідно до яких п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Індустріального суду м. Дніпропетровськ у цивільній справі №2/0417/3045/2012, яким було солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість по Кредитному договору №05/06-330 від 01.06.2006 у розмірі 278152,46 грн ухвалою суду скасовано.

Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом ґрунтуються на рішенні суду, яким стягнуто борг по кредиту, і вказане рішення скасовано, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог належними та допустимими доказами.

З огляду на наведене, враховуючи, що ключовим моментом, який лежав в основі позовних вимог є наявність рішення про стягнення основного боргу, яке набрало законної сили, і такий доказ судом було досліджено, оцінено та надано йому правову оцінку, - решту доводів, з огляду на зроблений судом вище висновок, не потребують детального обґрунтування та спростування в розумінні ст. 238 ГПК України.

З огляду на встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними належними та допустими доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що під час розгляду даної справи представником відповідачем 2 ОСОБА_1 адвокатом Балтаком О.О. 02.02.2021 було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.81-82, том 1).

Подана заява обґрунтована тим, що з часу укладання Кредитного договору №05/06-330 від 01.06.2006 та Договору поруки від 01.06.2006 пройшло більше 14 років, твердження позивача про те, що борг за Кредитним договором стягнуто заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2013, суду слід оцінити критично, оскільки вказане заочне рішення скасовано ухвалою того ж суду.

Крім того, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2014 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Приват Банк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент Банк, Товариства з обмеженою відповідальністю "Серго-Поділля", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №05/06-330 від 01.06.2006 залишено без розгляду. З часу прийняття вказаної ухвали пройшло більше 6 років.

Враховуючи вищевикладене представник відповідача 2 просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність, так як останнім пропущено, встановлений в п. 5.7 Кредитного Договору та в п.12 Договору поруки 5 - річний строк позовної давності.

Щодо заяви представника відповідача 2 ОСОБА_1 адвоката Балтака О.О. про застосування строку позовної давності суд вважає необхідним зазначити наступне.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи рекомендації, викладені у п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в позові з підстав його необґрунтованості, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Витрати на судовий збір в сумі 2102 грн залишаються за позивачем відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Згідно з приписами ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Згідно з положеннями ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачам рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення, позивачу на наступні електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення складено 25 лютого 2021 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук.3 прим.:

1 - до справи;

3 - відповідачу ТОВ "Серго - Поділля" (вул. Юності, буд. 45А, кв. 25, м. Вінниця, 21100);

4 - відповідачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).