ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Справа№ 914/2092/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 09.02.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз"

на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 (суддя Конюх О. В., повний текст рішення складено та підписано 19.06.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех"

про стягнення 213 781,21 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Верболіз» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех», у якому просить суд, посилаючись на ст.ст. 216, 217, 218, 224, 225 ГК України, ст.ст. 16, 22, 1167 ЦК України, зобов`язати відповідача сплатити позивачу матеріальну шкоду внаслідок упущеної вигоди, що є рівномірною сумі 213 781,21 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач 13.02.2015 передав до Житомирського представництва ТОВ «Ерідон Тех» для ремонту мотор трактора Claas 936RZ за актом прийому-передачі. Відповідач довгий час затримував мотор без правових підстав, посилаючись на необхідність оплати грошових коштів, які не були змістом договору між сторонами. Товариством «Ерідон Тех» було подано позов до ТОВ «Верболіз» про стягнення зазначених коштів, у якому постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016 у справі 914/2321/15 відповідачу було відмовлено. На твердження позивача зазначена обставина свідчить про незаконність вимог відповідача щодо оплати коштів і відповідно про незаконність затримки передачі мотору з ремонту. Мотор був повернутий за актом прийому-передачі лише 14.08.2015. Разом із тим, за період з березня по 14 серпня 2015 позивач зазнав значних збитків, оскільки бути зірвані польові роботи, позивач не зміг вчасно засіяти 206 га землі, про що свідчать залучені до матеріалів справи довідки сільських та селищних рад про те, що поля на їх території не оброблялись.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного:

- позивач помилково визначив заявлену суму збитків як позадоговірну шкоду, мотивуючи тим, що утримання відповідачем власності позивача жодними договорами між ними не була передбачена;

- у тексті основного договору сторони не передбачили ані порядку та місця передачі техніки в ремонт та з ремонту, ані строку виконання ремонту;

- з листування між сторонами вбачається обґрунтована незгода позивача з розміром оплати за виконані роботи, однак суду не подано доказів того, що позивач, отримавши повідомлення відповідача про готовність результату робіт до передачі замовнику, зокрема лист № 184 від 22.04.2015, вчинив хоч якісь дії до отримання двигуна з ремонту;

- позивачем не доведено вчинення відповідачем протиправного діяння (умисного утримання власності замовника з метою спонукання до оплати коштів), яке мало за собою невідворотний наслідок у вигляді заявлених до стягнення збитків;

- сама по собі оплата орендної плати за землю не перебуває у причино-наслідковому зв`язку із затримкою передачі двигуна, оскільки оплата орендної плати є обов`язком орендаря перед орендодавцем, який не залежить від результатів господарської діяльності та дій третіх осіб;

- позивачем взагалі не подано доказів того, що він має законне право на обробіток вказаних 206 га землі.

Враховуючи вказане, суд встановив, що наявними у справі доказами факт наявності господарського правопорушення відповідача; факт наявності та розмір збитків; факт наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між господарським правопорушенням відповідача та завданими таким правопорушенням збитками позивачем не доведені.

Щодо заяви відповідача про застосування у справі позовної давності та повернення у зв`язку з цим позовної заяви суд вказав, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України), а не для повернення або відмови у прийнятті позовної заяви.

Стосовно заяви позивача про поновлення строку позовної давності суд з посиланням на частину першу статті 261 ЦК України зазначив, що з огляду на встановлену судом відсутність матеріально-правових підстав для задоволення позову, питання спливу позовної давності та наявності чи відсутності поважних причин для його пропуску судом не досліджуються.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Верболіз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» сплатити матеріальну шкоду завдану Товариству з обмеженою відповідальністю «Верболіз» в наслідок упущеної вигоди, що є рівномірною сумі 213 781,21 грн.

Скаржник вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте за неповного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом при розгляді даної справи не взято до уваги надані докази на підтвердження розміру понесених збитків, зокрема розрахунків орендної плати та довідок сільських рад;

- позивач наполягає, що саме через незаконне затримання мотору трактора відповідачем, скаржник не мав змоги користуватись цим трактором при посіві полів у 2015 році, а відповідно позивач зазнав збитків, які не зміг компенсувати оскільки не було засіяно заплановані площі та не реалізовано доходу з цих площ;

- щодо тверджень суду про неподання доказів на підтвердження права власності на трактор чи мотор до нього апелянт вказує, що дана обставина сторонами не заперечується;

- також апелянт звертає увагу на порушення судом норм процесуального права, посилаючись на те, що судом не надано змоги директору та власнику товариства брати участь у судових засіданнях у зв`язку з карантинними обмеженнями, при цьому розгляд справи неодноразово відкладався, а явка сторін не визнавалась обов`язковою.

04.08.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тарасенко К. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 у справі №914/2092/19 клопотання апелянта задоволено та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Верболіз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариству з обмеженою відповідальністю «Верболіз» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.09.2020.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/2976/20 від 09.09.2020, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К. В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 04.11.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4226/20 від 04.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В. В. на лікарняному та судді Яковлєва М. Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А. І., Коробенко Г. П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 16.12.2020.

В судове засідання 16.12.2020 з`явились представник відповідача. Представник позивача не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» на рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 на 26.01.2021.

У судовому засіданні 26.01.2021 оголошено перерву до 09.02.2021.

08.02.2021 електронною поштою (а 15.02.2021 засобами поштового зв`язку) через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення на спростування тверджень відповідача на засіданні суду 26.01.2021.

08.02.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 09.02.2021.

У судове засідання 09.02.2021 з`явились представники учасників справи та надали свої пояснення.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 05.02.2015 між ТОВ «Ерідон Тех» (виконавець) та ТОВ «Верболіз» (замовник) укладено Договір №05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки, відповідно до якого виконавець зобов`язався надати послуги (виконати роботи) з ремонту сільськогосподарського трактора Claas 936RZ, випуск 2005 року, наробіток 8000 мотогодин, із залученням власних засобів та використанням оригінальних запчастин (пункти 1.1, 2.1) (надалі - договір) (том 1, а.с. 30-31).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що приймання в ремонт техніки здійснюється за попередньо оформленим наряд-замовленням. Надання послуг (виконання робіт) розпочинається після оплати замовником вартості запасних частин та витратних матеріалів відповідно до пункту 3.2.

Відповідно до пункту 2.5 договору якщо при виконанні відповідного наряд-замовлення виникла необхідність в проведенні додаткових робіт, виконавець наділений правом припинити їх надання до моменту погодження із замовником наступного наряд-замовлення.

Повернення (передача) техніки з ремонту відбувається після здійснення замовником оплати наданих послуг, якщо сторони не домовились про інше (пункт 2.6).

Виконавець ні за яких обставин не відповідає перед замовником або третьою особою за будь-яку втрату прибутку, а також непрямі або інші витрати, що можуть виникнути з цього договору (пункт 6.4).

Як передбачено пунктом 8.1. договору він набуває чинності з дня його підписання сторонами і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Аналізуючи зміст договору, варто звернути увагу, що у тексті основного договору сторони не передбачили ні порядку та місця передачі техніки в ремонт та з ремонту, ні строку виконання ремонту.

Як встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 23.06.2016 у справі №914/2321/15, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016, та набрало законної сили, та сторонами не заперечується, актом прийому-передачі від 13.02.2014 повнокомплектної техніки в ремонт, підписаним повноважними представниками сторін, здійснено передачу відповідачу двигуна трактора Claas 936RZ для ремонту.

24.02.2015 відповідач виставив рахунок на оплату №2399 на суму 49818,00 грн. 27.03.2015 позивачем ТОВ «Верболіз» частково оплачено за запасні частини та надані послуги (виконані роботи) на суму 14640,00 грн., 31.03.2015р. ТОВ «Верболіз» оплачено надані послуги на суму 8702,40 грн.

У листі від 31.03.2015 ТОВ «Верболіз» зазначив про те, що він не згідний з оплатою позицій №№ 9,15,20 з рахунку № 2399 від 24.02.2015.

08.04.2015 ТОВ «Ерідон Тех» на електронну адресу ТОВ «Верболіз» скеровано лист повідомлення та оновлений рахунок по ремонту двигуна №4997 від 08.04.2015р. на загальну суму 48618, 00 грн. Зазначено, що враховуючи здійснену позивачем проплату послуг (робіт) в сумі 23342,40 грн. згідно виставленого рахунку №2399 від 24.02.2015р., позивачу, відповідно до оновленого рахунку №4997 від 08.04.2015р. на суму 48816,00 грн., залишається оплатити 25275,60 грн. Саме ця сума повинна бути вказана у гарантійному листі позивача.

Листом від 09.04.2015р. позивач звернув увагу відповідача на те, що виконання усіх робіт повинні були погоджені у наряд-замовленнях, що було порушено з боку відповідача, оскільки були проведені роботи, які не були узгоджені сторонами.

З листа № 184 від 22.04.2015 (том 1, аркуш справи 86) вбачається, що ТОВ «Ерідон Тех» звертався до ТОВ «Верболіз» з вимогою про проведення оплати згідно рахунку №3818 від 19.03.2015 в сумі 18856,48 грн. за запасні частини та рахунку №2399 від 24.02.2015р. в сумі 25275,60 грн. за виконані роботи. Крім того, зазначеним листом ТОВ «Ерідон Тех» повідомило, що 19.03.2015 ремонт двигуна закінчено і підготовлено до відвантаження в господарство.

Листом від 23.04.2015 №185 (том 1, а. с. 87) ТОВ «Ерідон Тех» пропонувало ТОВ «Верболіз» здійснити оплату рахунків №2399 від 24.02.2015 та №3818 від 19.03.2015 та протягом одного робочого дня отримати за актом капітально відремонтований двигун трактора Claas із гарантією 6 місяців для забезпечення своєї господарської діяльності та уникнення можливих збитків.

Листом від 14.05.2015 №186 (том 1, а. с. 89) ТОВ «Ерідон Тех» пропонував у стислі терміни здійснити оплату наданих послуг та повідомити дату отримання двигуна, або запропонувати графік проведення платежів із укладенням відповідної додаткової угоди до Договору та негайно отримати двигун трактора Claas.

В подальшому ТОВ «Ерідон Тех» звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Верболіз», у якому просив суд зобов`язати ТОВ «Верболіз» у п`ятиденний термін за власний рахунок забрати за актом приймання-передачі у ТОВ «Ерідон Тех» відремонтований двигун трактора; повернути ТОВ «Ерідон Тех» підписані Акт виконаних робіт, акти приймання-передачі, видаткові накладні; стягнути з ТОВ «Верболіз» заборгованість за виконані роботи з урахуванням пені та 3% річних. За вказаною заявою судом було порушено провадження у справі №914/2321/15.

Сторонами визнається, що двигун було повернуто відповідачу 14.08.2015. Відповідно до частини 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку із примусом.

У зв`язку із передачею двигуна товариством «Ерідон Тех» до Господарського суду Львівської області була подана заява про зменшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості рішенням суду у справі №911/2321/15, яке набрало законної сили, були залишені без задоволення.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що затримкою передачі двигуна було зірвано проведення весняних польових робіт на площі орендованих земель 206 га, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача збитки (упущену вигоду), яка дорівнює сплаченій за ці землі орендній платі в сумі 213 781,21 грн., стверджуючи, що вказані витрати на оплату орендної плати не могли бути компенсовані доходом від продажу сільськогосподарської продукції, яка могла бути вирощена на цих площах, якби відповідач діяв правомірно.

При цьому, позивач визначає заявлену суму збитків як позадоговірну шкоду, мотивуючи тим, що утримання відповідачем власності позивача жодними договорами між ними не була передбачена.

В межах перевірки вказаного доводу необхідно зауважити наступне.

Предметом спору в межах справи №914/2321/15 було стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" 25 275,60 грн. заборгованості, а позовні вимоги обґрунтовані порушенням ТОВ "Верболіз" зобов`язань в частині повної оплати за договором № 05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки від 05.02.2015.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2016 у справі №914/2321/15, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016, та набрало законної сили, у позові відмовлено.

При цьому, предметом доказування при вирішенні вказаного спору було встановлення судами обставин щодо наявності між сторонами договірних відносин, обставин погодження відповідачем та виконання (надання) позивачем робіт (послуг) на спірну суму, виконання чи невиконання відповідачем зобов`язань з прийняття і оплати робіт (послуг), умови проведення розрахунків, перевірка суми позову тощо.

Мотивовуючи рішення місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем погодження відповідачем спірної вартості послуг у порядку, визначеному договором №05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки від 05.02.2015. Водночас суд, дослідивши електронне листування сторін щодо спірної суми, визнав його таким, що не підтверджує узгодження відповідачем надання позивачем послуг на спірну суму. При цьому суд керувався приписами статей 205, 206, 207, 208, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи спір у справі №914/2321/15 суди виходили з того, що за умовами пунктів 2.2., 2.5., 2.7., 3.1., 3.2., 4.4. договору, які в силу їх погодження між сторонами є обов`язковими до виконання, сторони визначили необхідним погодження відповідачем виконання позивачем робіт/послуг на спірну суму виключно шляхом складання та підписання сторонами договору відповідних нарядів-замовлень. При цьому посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" на погодження нарядів-замовлень в усній формі, суди визнали такими, що суперечать наведеним умовам договору.

Суди також визнали не доведеним позивачем належними доказами того, що всі неузгоджені відповідачем позиції необхідно було виконати для належного ремонту двигуна.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналіз укладеного сторонами Договору дозволяє зробити висновок, що за правовим змістом вказаний договір є змішаним договором про надання послуг, який містить в собі елементи договору підряду.

Відповідно до частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною суттєвою відмінністю договорів підряду та надання послуг є те, що за договором підряду метою укладення договору є конкретний результат робіт, що належить до передання замовникові, метою договору надання послуг є процес надання послуг, які споживаються в процесі їх надання.

Як встановлено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як передбачено частиною 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Крім того, в межах справи, що розглядається, варто наголосити, що у тексті основного договору сторони не передбачили ані порядку та місця передачі техніки в ремонт та з ремонту, ані строку виконання ремонту.

З долучених до матеріалів справи Актів прийому-передачі від 13.02.2015 в ремонт та від 14.08.2015 з ремонту вбачається, що вони складені у м. Житомир за місцезнаходженням виконавця ремонту.

З листування між сторонами вбачається обґрунтована незгода позивача з розміром оплати за виконані роботи.

У даному контексті варто наголосити, що позивач помилково визначив заявлену суму збитків як позадоговірну шкоду, мотивуючи тим, що утримання відповідачем власності позивача жодними договорами між ними не була передбачена.

Наведене твердження спростовується зокрема обставинами, встановленими у справі №914/2321/15, де встановлено, що за умовами пунктів 2.2., 2.5., 2.7., 3.1., 3.2., 4.4. договору, які в силу їх погодження між сторонами є обов`язковими до виконання, сторони визначили необхідним погодження відповідачем виконання позивачем робіт/послуг на спірну суму виключно шляхом складання та підписання сторонами договору відповідних нарядів-замовлень, у той час як Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" не було доведено належними доказами того, що всі неузгоджені відповідачем позиції необхідно було виконати для належного ремонту двигуна, а також погодження нарядів-замовлень в усній формі суди визнали такими, що суперечать наведеним умовам договору.

Отже, враховуючи вищеописане, з урахуванням приписів частини 4 статті 75 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена позивачем сума збитків пов`язана з договірними відносинами позивача та відповідача за Договором №05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки від 05.02.2015.

Натомість, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що першочерговому дослідженню підлягає наявність протиправного діяння відповідача, на що посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, що у свою чергу призвело до завдання заявлених до стягнення збитків.

Висновки суду першої інстанції в межах дослідження даного питання стосовно недоведеності позивачем права власності на двигун від трактора Claas, або на трактор Claas є суперечливими з огляду на те, що як вказав також суд в оскаржуваному рішенні підставою для передання позивачем відповідачу двигуна в ремонт був укладений між сторонами на підставі вільного волевиявлення господарський договір №05/02-15Ж від 05.02.2015, який є джерелом спірних відносин.

При цьому, факт укладення договору та право власності позивача на двигун від трактора Claas сторонами не заперечується.

Колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суду не подано доказів того, що позивач, отримавши повідомлення відповідача про готовність результату робіт до передачі замовнику, зокрема лист № 184 від 22.04.2015, вчинив хоч якісь дії до отримання двигуна з ремонту, при тому що норми закону, що регулюють підряд, покладають на замовника обов`язок організації прийняття робіт (ст. 853 ЦК України).

При наведенні такого твердження судом не було враховано обставини, встановлені у справі №914/2321/15 та докази, наявні в матеріалах справи, оскільки як вбачається з листування позивача та відповідача, позивач мав намір якнайшвидше забрати двигун з ремонту, однак відповідач не був згодний його віддати без повної оплати ремонту, з обсягом якого позивач не погоджувався в повному обсязі.

Судова колегія вважає вмотивованими твердження позивача про те, що без підтвердження відповідача про готовність віддати двигун з ремонту позивач не мав причин їхати до місця розташування відповідача, що за твердженням скаржника складає 500 км, з урахуванням габаритності двигуна. При цьому, твердження відповідача про те, що сторонами визначено місце передачі техніки - місто Житомир жодними документами не підтверджено та договором не передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем протиправного діяння (умисного утримання власності замовника з метою спонукання до оплати коштів), яке мало за собою невідворотний наслідок у вигляді заявлених до стягнення збитків.

Щодо заявлених позивачем розміру збитків судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки кредитору, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України унормовано, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, виходячи з системного аналізу правових норм, збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобов`язання. Таким чином, необхідною умовою стягнення збитків є по-перше, наявність протиправного діяння (дії чи бездіяльності), наявність збитків (документально доведеного їх розміру) та наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром, що виникли у кредитора, та порушенням зобов`язання, де збитки є наслідком, а невиконання зобов`язання - причиною. При цьому упущеною вигодою є ті доходи, які управнена сторона обов`язково отримала б, якби заподіювач шкоди діяв правомірно.

Позивач, визначаючи розмір збитків як упущеної вигоди зазначає, що вона є рівномірною оплаченій позивачем орендній платі за землю, позаяк вказані витрати не були компенсовані за рахунок доходів, які міг би отримати позивач у разі належного обробітку землі та продажу отриманої сільськогосподарської продукції.

У наданих суду апеляційної інстанції поясненнях скаржник обґрунтовуючи розмір упущеної вигоди також зазначає, що через неповернення двигуна позивач заявив до відшкодування упущену вигоду не у повному обсязі втрачених доходів, пов`язаних із неповерненням двигуна відповідачем, а з урахуванням пропорційності та доказування повного обсягу упущеної вигоди, в розмірі, що відповідає орендній платі за землю та підтверджується наданими доказами.

Досліджуючи дане питання, суд першої інстанції вказав, що сама по собі оплата орендної плати за землю не перебуває у причино-наслідковому зв`язку із затримкою передачі двигуна, оскільки оплата орендної плати є обов`язком орендаря перед орендодавцем, який не залежить від результатів господарської діяльності та дій третіх осіб.

Не вбачається за можливе погодитись з висновком суду першої інстанції щодо неподання доказів позивачем того, що він має законне право на обробіток вказаних 206 га землі. Таке твердження спростовується доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема довідками сільських / селищних рад, відомостями на виплату орендної плати, що були надані до суду разом із відповіддю на відзив (том 2, а.с. 23-148).

На підтвердження розміру збитків у вигляді орендної плати за землю позивач надає копії розрахунків: орендної плати за оренду земельних ділянок по Володимирецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області на суму 41 670,97 грн; орендної плати за оренду земельних ділянок по Журавнівській селищній раді Жидачівського району Львівської області на суму 26 478,50 грн; орендної плати за оренду земельних ділянок по Мельницькій сільській раді Жидачівського району Львівської області на суму 145 631,33 грн, що в сумі за твердженням позивача складає розмір упущеної вигоди.

Зазначені обставини не були досліджені судом першої інстанції, натомість суд вказав лише, що факт наявності та розмір збитків позивачем не доведено.

Як було вказано вище, необхідною умовою стягнення збитків є:

- наявність протиправного діяння (дії чи бездіяльності),

- наявність збитків (документально доведеного їх розміру);

- наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром, що виникли у кредитора, та порушенням зобов`язання, де збитки є наслідком, а невиконання зобов`язання - причиною.

Підсумовуючи вище досліджені обставини справи, враховуючи наявні в матеріалах докази, беручи до уваги обставини, встановлені судом у справі №914/2321/15 судова колегія зазначає наступне.

Щодо наявності протиправного діяння:

- заявлена позивачем сума збитків пов`язана з договірними відносинами позивача та відповідача за Договором №05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки від 05.02.2015;

- в межах справи №914/2321/15 встановлено, що за умовами пунктів 2.2., 2.5., 2.7., 3.1., 3.2., 4.4. договору, які в силу їх погодження між сторонами є обов`язковими до виконання, сторони визначили необхідним погодження відповідачем виконання позивачем робіт/послуг на спірну суму виключно шляхом складання та підписання сторонами договору відповідних нарядів-замовлень, у той час як Товариством з обмеженою відповідальністю "Ерідон Тех" не доведено, що всі неузгоджені відповідачем позиції необхідно було виконати для належного ремонту двигуна; також погодження нарядів-замовлень в усній формі суди визнали такими, що суперечать наведеним умовам договору;

- при цьому, зі змісту листування позивача та відповідача вбачається обґрунтована незгода позивача з розміром оплати за виконані роботи та намір позивача якнайшвидше забрати двигун з ремонту;

- у тексті основного договору сторони не передбачили ані порядку та місця передачі техніки в ремонт та з ремонту, ані строку виконання ремонту, а з Актів прийому-передачі від 13.02.2015 в ремонт та від 14.08.2015 з ремонту вбачається, що вони складені у м. Житомир за місцезнаходженням виконавця ремонту.

Отже, з наведеного прослідковується умисне утримання відповідачем власності позивача як замовника з метою спонукання до оплати коштів, яке мало за собою невідворотний наслідок у вигляді заявлених до стягнення збитків, а відтак - перша умова стягнення збитків - наявність протиправного діяння відповідача.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність протиправної поведінки; 2) факт понесення збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини.

При цьому, упущеною вигодою є ті доходи, які управнена сторона обов`язково отримала б, якби заподіювач шкоди діяв правомірно, а як було встановлено вище, саме дії відповідача щодо необґрунтованого повернення двигуна з ремонту є неправомірними.

Тобто, резюмуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд визнає доведеним позивачем наявність протиправної поведінки відповідача, та відповідно також і його вини, що є елементами складу цивільного правопорушення.

Щодо наявності збитків та документально доведеного їх розміру.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесення збитків у вигляді орендної плати за землю у їх сукупності, колегія суддів вважає доведеним документально та обґрунтованим розмір таких збитків (упущеної вигоди).

Таким чином, вбачається наявність другого елементу для стягнення збитків - наявність збитків та їх документально доведеного розміру.

Щодо наявності причинного зв`язку між збитками і їх розміром.

Так, третьою умовою для стягнення збитків є наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром, що виникли у кредитора, та порушенням зобов`язання, де збитки є наслідком, а невиконання зобов`язання - причиною.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, і дійсно були б ними отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз" є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Позивач, мотивуючи наявність причинно - наслідкового зв`язку, зазначає про зв`язок між неможливістю користування трактором, випадом з виробництва та доходом від виробництва. Через відсутність трактора на зазначених площах підприємство позивача не могло виростити продукцію та не могло отримати дохід від реалізації товару з таких площ, а як результат наведеного - не могло покрити довготривалі зобов`язання по орендній платі для цих площ від реалізації продукції з цих площ, що завдало економічної шкоди.

Доводи відповідача щодо того, що виконавець не перешкоджав замовнику у отриманні двигуна спростовуються наявними в матеріалах доказами та встановленими судом апеляційної інстанції обставинами. Судом також враховано факти звернення позивача до органів поліції щодо незаконного утримання власності позивача відповідачем.

Суд першої інстанції в межах дослідження цього питання зазначив, що сама по собі оплата орендної плати за землю не перебуває у причино-наслідковому зв`язку із затримкою передачі двигуна, оскільки оплата орендної плати є обов`язком орендаря перед орендодавцем, який не залежить від результатів господарської діяльності та дій третіх осіб.

З таким висновком не вбачається за можливе погодитись, оскільки факт затримки мотору трактора без обґрунтованих на те підстав (як це було встановлено вище) відповідачем є встановлений, а відсутність двигуна у позивача спричинила порушення перебігу господарської діяльності позивача, що у свою чергу завдало збитки неможливістю обробки орендованих полів, за які позивач також сплачує орендну плату.

Висновки суду в межах даного питання про те, що позивачем взагалі не подано доказів того, що він має законне право на обробіток вказаних 206 га землі, були спростовані судовою колегією вище.

Отже, заявлена позивачем до стягнення сума коштів, що є розміром упущеної вигоди в контексті неможливості сплати орендної плати за земельні ділянки, які підлягали обробленню трактором, що перебував на ремонті у відповідача та ним не повертався, що спричинило неможливість отримання прибутку від вирощеної продукції на таких земельних ділянках, за які позивач сплачує за рахунок цього орендну плату, - є наслідком неправомірних дій відповідача, що є достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток.

З наведеного вбачається наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, що є одним з елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено, а судом вище встановлено наявність необхідних умов для стягнення збитків, а саме: наявність протиправного діяння (дії чи бездіяльності), наявність збитків (документально доведеного їх розміру) та наявність причинного зв`язку між збитками і їх розміром.

Висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову колегія суддів вважає передчасними та такими, що зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Тому у цій частині колегія суддів погоджується з доводами апелянта, а усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не впливають на вищенаведені висновки суду.

Стосовно питання позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

В межах розгляду справи судом першої інстанції було розглянуто заяву позивача про поновлення строку позовної давності та заяву відповідача про застосування у справі позовної давності та повернення у зв`язку з цим позовної заяви та встановлено наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

"Позовна давність" - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення Європейський суд з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ще у травні 2015 заявляв про призупинення польових робіт та понесення великих збитків, зокрема у заяві від 19.05.2015 до начальника Жидачівського РВ ГУ МВС України у Львівській області.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на встановлену судом першої інстанції відсутність матеріально-правових підстав для задоволення позову, посилаючись на приписи частини першої статті 261 ЦК України, питання спливу позовної давності та наявності чи відсутності поважних причин для його пропуску судом не досліджувалося.

Натомість, оскільки судом апеляційної інстанції було встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог та наявність порушеного права позивача, що підлягає захисту, з огляду на те, що позивач знав про порушення свого права та понесення збитків ще у травні 2015 року, враховуючи те, що позов, що розглядається, поданий до суду у жовтні 2019 року, з`ясуванню підлягає поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності.

В межах обгрунтування причин пропуску позовної давності позивач посилається на наступні обставини:

- позивач посилається на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерідон-Тех" до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз" про стягнення 25 275,60 грн за порушення ТОВ «Верболіз» зобов`язань в частині повної оплати за договором № 05/02-15Ж про надання послуг з ремонту сільськогосподарської техніки (справа №914/2321/15, де рішенням господарського суду Львівської області від 23.06.2016 у справі, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2016, було відмовлено у задоволенні такого позову). Під час розгляду даної справи позивач зазначає, що не мав реальної підстави для звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, а у зв`язку з цим вважає, що перебіг строку позовної давності розпочався з 22.12.2016 року - з дня набрання законної сили постанови ВГСУ у справі №914/2321/15;

- ТОВ «Верболіз» також звертає увагу суду, що зверталось до суду з аналогічним позовом до Господарського суду Львівської області - справа №914/521/18, але ухвалою господарського суду Львівської області від 27.03.2018 суд повернув такий позов без розгляду. При цьому, постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.08.2018 ухвалу господарського суду Львівської області від 27.03.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 було залишено без змін та роз`яснено, що в силу приписів частини 8 статті 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Відповідно до частини 1 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на обгрунтування позивачем причин пропуску строку позовної давності, з метою дотримання завдань та основних засад господарського судочинства та захисту порушених прав позивача, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, з урахуванням висновків про наявність підстав для задоволення позову та визнання поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення, яким слід задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» підлягає задоволенню.

Водночас, рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким слід задовольнити позовні вимоги.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, згідно ст. 126 та ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз" - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі №914/2092/19 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерідон Тех» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Кришталева 5, ідентифікаційний код 33870417) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Верболіз" (81783, Львівська обл., Жидачівський р-н, село Володимирці, вулиця Шкільна, будинок 1А,ідентифікаційний код 35056429) упущеної вигоди в розмірі 213 781 (двісті тринадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн. 21 коп., судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3 206 (три тисячі двісті шість) грн. 70 коп., судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 810 (чотири тисячі вісімсот десять) грн. 10 коп.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи № 914/2092/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2021.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко