ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 справа № 914/2102/20

м.Львів

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Руна Інтер", м. Суми,

до відповідача: Фермерського господарства «Волебаранецьке», с.Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області

про: стягнення коштів у розмірі 156 208,80 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участю секретаря Зарицької О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Верем`юк Д.А. -адвокат

від відповідача: Дмитришин М.П. - адвокат

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Руна Інтер", м. Суми, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фермерського господарства «Волебаранецьке», с.Воля-Баранецька Самбірського району Львівської області коштів в сумі 156 208,80грн.

Ухвалою суду від 25.08.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 23.09.2020.

07.09.2020, вх.№26013/20, від позивача поступило клопотання про долучення доказу, а саме оригіналу заяви свідка ОСОБА_1 від 25.08.2020.

15.09.2020, за вх.№26757/20, від позивача надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проведення якої заявник просить доручити Господарському суду Сумської області.

15.09.2020, за вх.№26817/20, від відповідача поступив відзив на позовну заяву з додатками.

Ухвалою суду від 16.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Руна Інтер" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 23.09.2020 підготовче засідання відкладено на 21.10.2020.

Підготовче засідання, призначене на 21.10.2020, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Кітаєвої С.Б. в період з 19.10.2020 по 22.10.2020 у відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою суду від 23.10.2020 підготовче засідання призначено на 25.11.2020.

20.10.2020, за вх.№30182/20, в документообігу суду зареєстровано подане відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_2 з доказами скерування її примірника позивачу.

23.10.2020, за вх.№30807/20, в документообігу суду зареєстровано подану позивачем відповідь на відзив з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив та доказами скерування її примірника відповідачу.

11.11.2020,за вх.№32517/20, в документообігу суду зареєстровано подані відповідачем заперечення на відповідь на відзив з доказами скерування їх примірника позивачу.

20.11.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 25.11.2020 відкладено підготовче засідання в межах розумних строків на 09.12.2020.

Ухвалою суду від 09.12.2020 суд постановив: встановити позивачу до 02.09.2020 додатковий строк для подання доказу, а саме заяви свідка ОСОБА_1 від 25.08.2020 та прийняти зазначений доказ до розгляду; відмовити позивачу у клопотанні про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив; продовжити до 21.10.2020, встановлений позивачу процесуальний строк для подання відповіді на відзив та прийняти відповідь на відзив (вх.№30807/20 від 23.10.2020); долучити до матеріалів справи заперечення відповідача на відповідь на відзив (вх.№32517/20 від 11.11.2020); відмовити відповідачу в задоволенні клопотання (вх.№35081/20 від 08.12.2020) про поновлення процесуальних строків; долучити до матеріалів справи поданий відповідачем в додаток до клопотання (вх.№30182/20 від 20.10.2020) доказ, однак не приймати його до розгляду; закрити підготовче провадження у справі №914/2102/20 та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.01.2021.

В судовому засіданні 13.01.2021 оголошено перерву до 03.02.2021

26.01.2021, за вх.№1824/21, від відповідача поступило клопотання про долучення понесених витрат на професійну правничу допомогу.

03.02.2021, за вх.№25449/21, від позивача поступили письмові пояснення.

В судове засідання 03.02.2021 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити.

В судове засідання 03.02.2021 представник відповідача з`явився, позовні вимоги заперечив, просить у задоволенні позову відмовити повністю. Просить також відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 18000,00 грн. на підставі поданих до клопотання від 26.01.2021 вх.№1824/21 документів.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

10.01.2019 за договором поставки ТОВ «Руна Інтер» придбало у ТОВ «Торговий Дім «УКРРОСХІМ» селітру аміачну фас. мішок в кількості 22 тони за ціною 156 208,80 грн. Зазначене підтверджується договором поставки № 46 від 10.01.2019 р., специфікацією № 23 від 13.11.2019 р., платіжним дорученням № 1962 від 13.11.2019 р., платіжним дорученням № 1974 від 18.11.2019 р., видатковою накладною № 14676 від 14.11.2019 р., податковими накладними. Отримання товару відбувалося зі складу виробника ПАТ «РІВНЕАЗОТ». Товар був отриманий ТОВ «Руна Інтер», облікований останнім за бухгалтерським обліком, що підтверджується бухгалтерськими документами.

Позивач пояснює, що для перевезення товару був залучений автоперевізник ТОВ «Промислова група «Голдвуд».

14.11.2019р. вантажний автомобіль перевізника Рено Преміум д.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом д.н. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , був завантажений зі складу виробника ПАТ «РІВНЕАЗОТ» (м. Рівне) товаром селітрою аміачною фас. мішок в кількості 22 тони за ціною 156 208,80 грн. (далі - товар) для перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною № Г від 14.11.2019 р. Пунктом розвантаження було зазначено с. Воля Баранецька, Самбірського району, Львівської області; Замовником - ТОВ «Руна Інтер»; Вантажовідправником - ТОВ «Торговий Дім «УКРРОСХІМ»; Вантажоодержувачем ТОВ «Руна Інтер».

Кінцевим отримувачем (покупцем) товару, як пояснює позивач, мало стати ПОСП («Агрофірма») «Відродження», з місцезнаходженням с. Воля Баранецька, Самбірського району, Львівської області, з яким всі необхідні документи на покупку і відвантаження зазначеного товару від ТОВ «Руна Інтер» мали бути оформлені в момент відвантаження в місці призначення. Як потім з`ясувалося, зазначає позивач, ПОСП («Агрофірма») «Відродження» не вступало в жодні переговори і домовленості з ТОВ «Руна Інтер» щодо зазначеного товару, що підтверджується відповіддю Агрофірми на адвокатський запит, а від імені ПОСП («Агрофірма») «Відродження» діяли шахраї, які представилися представниками зазначеного підприємства з місцем розташування складу по вулиці Лесі Українки в с. Воля Баранецька, Самбірського району, Львівської області.

16.11.2019року весь товар був розвантажений і поміщений в складське приміщення по вулиці Лесі Українки в с. Воля Баранецька Самбірського району Львівської області, яке належить відповідачу ФГ «Волебаранецьке». Позивач стверджує, що товар був розвантажений і переданий ФГ «Волебаранецьке» водієм ОСОБА_1 до прибуття власників товару ТОВ «Руна Інтер» в порушення домовленості про передачу товару лише в присутності представника ТОВ «Руна Інтер».

Жодних документів про прийняття товару від ФГ «Волебаранецьке» позивачу не надано.

Відповідач відмовився передати позивачу документи про прийняття товару.

Прибувши на місце розвантаження вже після його завершення, представник ТОВ «Руна Інтер» довідався, що товар був переданий неналежному одержувачу ФГ «Волебаранецьке», невідомому для ТОВ «Руна Інтер», з яким у ТОВ «Руна Інтер» жодних договорів і домовленостей не було. В результаті була порушена кримінальна справа в ЄРДР за № 0000829 від 16.11.2019 р. за ст. 190 КК України (шахрайство) за заявою представника ТОВ «Руна Інтер». 18.11.2019 року протоколом огляду місця події було оглянуто складське приміщення по вулиці Лесі Українки в с. Воля Баранецька Самбірського району Львівської області, належне відповідачу ФГ «Волебаранецьке», в якому виявлено та вилучено селітру аміачну фасовану в 440 мішків кожен вагою 50 кг., загальною вагою 22 т, доставлену ТОВ «Руна Інтер». 18.11.2019 р. постановою про визнання і приєднання до справи речових доказів вказана селітра аміачна визнана речовими доказами. Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2019 р. було накладено арешт на зазначену селітру аміачну. Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2020 р. було знято частково арешт із зазначеної селітри аміачної.

Позивач стверджує, що товар фактично залишився у ФГ «Волебаранецьке», яке розпорядилося ним на власний розсуд.

Юридично товар продовжує обліковуватися у ТОВ «Руна Інтер» на балансі на праві власності.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу вартості отриманого від останнього товару без достатніх на те підстав (без договору).

Позивач стверджує, що у правовідносинах між ним та відповідачем відсутній договірний характер, який би виключав можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України, адже сторони не погоджували будь-які умови поставки товару позивачем відповідачу, тобто між позивачем і відповідачем жодних домовленостей і договірних правовідносин не було, кожен з них став об`єктом протиправних шахрайський дій, внаслідок яких товар позивача вибув у нього проти його волі та безпідставно потрапив до відповідача, а грошові кошти відповідача безпідставно потрапили на рахунок шахраїв.

Для повернення сторін у попередній правовий стан необхідним є: щодо захисту прав позивача - витребування безпідставно вибулого і набутого товару, або стягнення його вартості у відповідача на користь позивача (в порядку глави 83ЦК України); щодо захисту прав відповідача - стягнення втрачених грошових коштів з шахраїв на користь відповідача (в порядку глави 82 ЦК України).

Предметом позову у цій справі, стверджує позивач, є стягнення з відповідача вартості товару, який безпідставно потрапив до відповідача і був ним використаний на власний розсуд, відносини сторін стосовно чого не було врегульовано ними у відповідному правочині.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, адже важливим є саме факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України), що в даному випадку фактично має місце, стверджує позивач.

З огляду на викладене, на переконання позивача, відповідач як набувач товару без домовленості з позивачем (поза договором), є таким, що без достатньої правової підстави за рахунок позивача набув відповідний обсяг товару, а тому зобов`язаний повернути його власнику (позивачу) на підставі частини першої статті 1212 ЦК України чи відшкодувати його вартість.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України: 1. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 2. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отримавши зазначене майно після зняття кримінального арешту, відповідач розпорядився ним на власний розсуд. До того ж, суть його господарської діяльності полягає саме в тому, що позивач виключно здійснює поставку селітри аміачної за замовленнями своїх контрагентів (тобто не потребує її використання безпосередньо для провадження своєї господарської діяльності), в той час як аміачна селітра є необхідною для провадження своєї господарської діяльності саме відповідачу, як фермерському господарству з обробітку землі.

За таких обставин, позивач вважає, що його звернення з вимогою до відповідача саме про відшкодування вартості отриманого товару - є обґрунтованим і відповідає дійсним відносинам сторін.

Враховуючи викладене, встановлені обсяги отриманого відповідачем товару селітри аміачної (22 тони) та її вартість за даними бухгалтерського обліку позивача від придбання з заводу виробника (156 208,80 грн.), розмір відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 156 208,80 грн.

Позиція відповідача.

З підстав, наведених у відзиві, відповідач проти позову заперечує.

Висновки позивача, покладені в основу позову, відповідач вважає безпідставними, необгрунтованими, що стали наслідком однобічного тлумачення фактичних обставин справи, які стосуються спірного правовідношення, з огляду на положення глави 83 ЦК України.

Так, 06.11.2019 до ОСОБА_2 , яка є засновником ФГ «Волебаранецьке», звернувся ОСОБА_3 із пропозицією (офертою) укласти договір поставки 22 тонн аміачної селітри. 08.11.2019 ОСОБА_2 , прийняла пропозицію (вчинила акцепт), узгодила всі істотні умови та уклала з ОСОБА_3 усний договір поставки 22 т аміачної селітри, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язується поставити 22 т аміачної селітри на складське приміщення в с. Воля Баранецька, а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти товар та оплатити його у сумі 142 900 грн.

15.11.2019 між ОСОБА_2 та ФГ «Волебаранецьке» було укладено договір зберігання, згідно якого відповідач, як зберігач, зобов`язується зберігати 22 т аміачної селітри у себе на складі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_2 як поклажодавцеві у схоронності.

15.11.2019 вказаний товар був доставлений на складське приміщення в селі Воля Баранецька, яке належить ФГ «Волебаранецьке», та був прийнятий ОСОБА_2 і переданий на зберігання відповідачеві. Як доказ прийняття 22 т аміачної селітри на зберігання, відповідачем було надано ОСОБА_4 розписку від 15.11.2019 про отримання товару на зберігання.

15.11.2019 ОСОБА_5 виконала свої зобов`язання за усним договором поставки та здійснила оплату за вказаним договором шляхом поповнення рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 на суму 142 900 грн., що підтверджується копією заявки для поповнення рахунку через Р08-термінал та копією чеку поповнення на суму 142 900,00 грн.

Отже, при укладенні усного договору поставки із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було дотримано усіх вимог цивільного та господарського законодавства, тому такий договір є дійсним та чинним, оскільки він не був визнаний недійсним, зміненим чи припиненим, і є достатньою та належною правовою підставою для збереження ОСОБА_2 майна у вигляді 22 т аміачної селітри.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Як наслідок, з моменту прийняття 22 т аміачної селітри та її оплати за усним договором поставки від 08.11.2019, ОСОБА_2 набула право власності на вказаний товар та є його законним володільцем. Крім цього. ОСОБА_2 не знала і за обставинами справи не могла знати про те, що ОСОБА_3 є шахраєм, не є власником вказаних 22 т аміачної селітри та не мав права її відчужувати, що свідчить про те, що помилка ОСОБА_2 у належності вказаного товару є добросовісною і, як наслідок, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна.

Виходячи із наведеного, внаслідок однобічного тлумачення фактичних обставин справи та неправильного висновку щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень глави 83 ЦК України, відповідач вважає, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту своїх прав та інтересів, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Належним способом захисту прав позивача у даному випадку, на переконання відповідача, мав би стати віндикаційний позов, тобто витребування майна з чужого незаконного володіння. Проте, навіть у цьому випадку цивільне законодавство містить ряд обмежень щодо можливості витребування чужого майна від добросовісного набувача.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідач вважає, що з долучених до позову доказів вбачається, що майно у вигляді 22 т аміачної селітри не було ні загублене, ні викрадене, а з волі та вільної згоди позивача було передано на підставі договору, який був укладений між ним та особою, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження».

Наведене свідчить, що згідно чинного законодавства, майно у вигляді 22 т аміачної селітри не може бути витребувано позивачем у ОСОБА_2 , яка є його законним та добросовісним володільцем.

Окрім того, з долучених до позовної заяви матеріалів вбачається, що позивачем було укладено договір поставки 160 т аміачної селітри з особою, яка представилася керівником ПОСП (Агрофірма) «Відродження». В подальшому на виконання вказаного договору, позивач здійснив поставку 22 т аміачної селітри у с. Воля Баранецька.

Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Аналізуючи вказані положення законодавства із врахуванням фактичних обставин справи, однозначним є висновок про те, що сторонами договору поставки, який уклав позивач є відповідно сам позивач (постачальник) та особа, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження» (покупець), зазначає відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В обгрунтування своєї позиції відповідач у даному випадку посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 16.06.2020 у справі № 910/22513/17 та вважає безпідставним пред`явлення позову до відповідача, оскільки в укладеному договорі поставки з позивачем контрагентом є особа, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження», а не відповідач.

Відповідно, зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару або повернення його в натурі продовжує існувати та лежить на другій стороні укладеного позивачем договору поставки, а саме на особі, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження».

ФГ «Волебаранецьке» не набувало у власність 22 т аміачної селітри, відтак відсутні підстави для пред`явлення до нього вимоги про повернення такого майна чи відшкодування його вартості.

Відповідач просить у позові відмовити.

У відповіді на відзив позивач не погодився із доводами відповідача, висловленими у відзиві на позовну заяву.

На переконання позивача ним вірно визначено ФГ «Волебаранецьке» в статусі відповідача за позовом та вірно визначено спосіб захисту. Доводи позивача такі.

З інформації Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що засновником, кінцевим бенефіціарним власником (контролером), представником ФГ «Волебаранецьке» є ОСОБА_2 . Адреса її проживання повністю збігається з юридичною адресою ФГ «Волебаранецьке»: Львівська область, Самбірський район, село Воля Баранецька, вул. Нова, буд.9. Другим представником ФГ «Волебаранецьке» згідно реєстру є ОСОБА_6 , який є і керівником цього господарства. Між собою дані особи є близькими родичами.

ФГ «Волебаранецьке» здійснює наступні види діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний);- розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; змішане сільське господарство.

Таким чином, можна зробити висновок (стверджує позивач), що ОСОБА_2 придбала 22 т аміачної селітри саме для використання у сільськогосподарській діяльності ФГ «Волебаранецьке». Такий товар у таких обсягах неможливо використовувати у побутових цілях або інших сферах життєдіяльності фізичної особи. Тому отримувачем 22 т аміачної селітри було саме ФГ «Волебаранецьке» на складах якого вона і була виявлена працівниками правоохоронних органів.

За доводами позивача, ОСОБА_2 , придбавши як представник ФГ «Волебаранецьке» 22 т аміачної селітри передала її на склад цього господарства для подальшого використання у господарській діяльності.

Обставини про те, що ОСОБА_2 придбала 22 т аміачної селітри для себе і передала на склад ФГ «Волебаранецьке» виключно на зберігання, позивач вважає такими, що не відповідають дійсності, а супровідні документи, копії яких долучені до відзиву такими, що були створені після отримання позовної заяви та спрямовані на введення суду в оману.

Відповідач не погодився із доводами позивача, висловленими у відповіді на відзив, з підстав, наведених у Запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідач підтверджує, що дійсно, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником, кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Волебаранецьке» є ОСОБА_2 ; керівником ФГ «Волебаранецьке» є ОСОБА_6 , видами діяльності ФГ «Волебаранецьке» зазначені: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; змішане сільське господарство.

Однак, на переконання відповідача, з наведеного не слідує, що ОСОБА_7 придбала аміачну селітру саме для використання у господарській діяльності відповідача.

ОСОБА_2 придбала вказаний товар за власні готівкові кошти як фізична особа. Відтак саме вона була власником придбаної аміачної селітри, а тому в подальшому могла розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Та обставина, що аміачну селітру, належну ОСОБА_2 , було виявлено на складі відповідача пояснюється тим, що 15.11.2019 між ОСОБА_7 та ФГ «Волебаранецьке» було укладено договір зберігання, згідно якого відповідач, як зберігач, зобов`язувався зберігати 22 тонни аміачної селітри у себе на складі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_7 як поклажодавцеві у схоронності.

15.11.2019 вказаний товар був доставлений на складське приміщення в селі Воля Баранецька, прийнятий ОСОБА_2 і переданий на зберігання відповідачеві. Як доказ прийняття аміачної селітри на зберігання, відповідачем було надано ОСОБА_2 розписку від 15.11.2019 про отримання товару на зберігання, копія якої долучена до відзиву.

Позивач не перебував та не перебуває у жодних договірних чи недоговірних відносинах із відповідачем чи ОСОБА_7 , тому об`єктивно не міг знати про існування таких документів.

Відповідач пояснює, що у зв`язку із пред`явленням ТОВ «Руна Інтер» позову до відповідача, виникла необхідність підготовки відзиву з долученням усіх наявних доказів, відповідно до ст. 165 ГПК України. Оскільки вищевказані договір зберігання та розписки були наявні у відповідача і надані адвокату, їх копії були долучені до відзиву в якості доказів. Твердження позивача про «створення» таких документів після отримання позовної заяви не відповідає дійсності, є безпідставним та не підтверджується жодними доказами.

На переконання відповідача висловлені позивачем у відповіді на відзив суперечності між змістом вказаної ухвали та наявними в матеріалах даної господарської справи доказами є надуманими і не відповідають обставинам справи. Як долучені до відзиву докази, так і резолютивна частина ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.03.2020 року у справі № 452/3737/19, підтверджують факт придбання аміачної селітри ОСОБА_2 , як фізичною особою, на законних підставах, а питання вибору способу розпорядження таким майном є виключним правом його власника і жодним чином не зумовлює порушення прав позивача у даній справі, вважає відповідач.

Обставини справи.

10 січня 2019 між ТзОВ «Торговий Дім «Укрросхим» ( як постачальником) в особі директора Шевченка Валерія Володимировича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТзОВ «Руна Інтер» (як покупцем), в особі директора Міхальової Маргарити Сергіївни , яка діє на підставі Статуту, з іншої сторони, далі за текстом при спільному згадуванні - Сторони, а кожна окремо - Сторона, укладено Договір поставки №46, відповідно до п.1.1 якого на умовах в порядку та строки, визначені цим Договором, постачальник зобов`язується протягом терміну дії Договору поставити й передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити майно ( далі - товар), перелік та кількість якого визначаються Специфікаціями, які з моменту підписання Сторонами й проставляння печаток Сторін, є невід`ємною частиною цього Договору. Специфікації повинні мати посилання на цей Договір. Відповідно до п.2.1, загальна ціна Договору визначається сумарною вартістю товару, згідно підписаних Сторонами Специфікацій. Вартість товару, погоджена сторонами у Специфікації включає вартість пакування, маркування, згідно умов поставки, передбачених Договором.

Розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у рахунку, на умовах попередньої оплати 100% вартості партії товару, визначеної підписаною Сторонами Специфікацією, якщо інше не визначено у Специфікації. Оплата проводиться покупцем згідно з виставленим постачальником рахунком-фактурою (п.2.2). Зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними в момент зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.2.3). Відповідно до п.3.2 Договору, умови поставки товару -СРТ станція / склад призначення, вказана покупцем у заявці на відвантаження товару або EXW склади постачальника, згідно Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів ІНКТЕРМС у редакції 2010р. Умови поставки на кожну партію товару Сторони зазначають у Специфікаціях.

Після відвантаження товару протягом 4 (чотирьох) робочих днів постачальник зобов`язаний направити покупцеві оригінали накладних документів: рахунок-фактура; видаткова накладна ( п.3.3).

Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі (надання) товару в розпорядження перевізника ( умова поставки СРТ) або особі, яка уповноважена отримувати товар ( умови поставки EXW). Право власності на товар, а також ризики випадкового пошкодження або знищення товару переходять від постачальника до покупця в момент передачі товару першому перевізнику, або особі, уповноваженій на отримання товару (п.3.4).

Відповідно до п.3.5 Договору передача товару у власність покупця оформляється видатковою накладною постачальника. Накладна підписується повноважними представниками сторін Договору та скріплюється печатками. Повноваження представника покупця, який підписує накладну, мають бути підтверджені довіреністю на отримання матеріальних цінностей. Допускається пересилання видаткових накладних від постачальника до покупця поштою рекомендованим листом.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін, а також проставляння печаток Сторін та діє до 31 грудня 2019 року, а у частині розрахунків, сплати штрафних санкцій або відшкодування збитків - до моменту оплати (п.8.1).

13 листопада 2019 року Сторони підписали Специфікацію №23 (Додаток №2 до Договору №46 від 10.01.2019), у якій погодили найменування товару, його кількість, одиницю виміру, ціну за одиницю без ПДВ в грн., суму без ПДВ в грн., а саме: селітру аміачну фас.мішок, 22 т., по ціні за одиницю без ПДВ - 5 917,00 грн, на загальну суму без ПДВ 130 174,00 грн., з ПДВ - 156 208,80 грн.

У п.1.1 Специфікації Сторонами погоджено умови оплати товару : 100% попередня оплата. У п.1.2 Сторонами погоджено умови отримання товару: EXW ПрАТ «Рівне Азот» (м.Рівне) та зазначено, що отримання товару можливе за умови здійснення попередньої оплати.

Специфікація, як і Договір №46, від постачальника (ТОВ «Торговий Дім «Укрросхим») підписано директором В.В.Шевченко, від покупця (ТОВ «Руна Інтер») - директором Міхальовою М.С. та їх підписи засвідчені гербовими печатками постачальника та покупця.

Платіжним дорученням №1962 від 13.11.2019 ТОВ «Руна Інтер» перерахувало на рахунок ТОВ «Торговий Дім «Укрросхим» кошти в сумі 156200,00 грн. з призначенням платежу: «часткова попередня оплата за добрива згідно рахунку №10492 від 13.11.2019, в т.ч. ПДВ 26033,33 грн».

Платіжним дорученням №1974 від 18.11.2019 ТОВ «Руна Інтер» перерахувало на рахунок ТОВ «Торговий Дім «Укрросхим» кошти в сумі 8,80 грн. з призначенням платежу: «за добрива (остаточний розрахунок) зг. Рах. №10492 від 13.11.2019р., в т.ч. ПДВ 1,47 грн.».

У матеріалах справи міститься копія видаткової накладної №14676 від 14 листопада 2019р., за відомостями у якій постачальником є ТзОВ «Торговий Дім «Укрросхим», м.Суми; покупцем - ТзОВ «Руна Інтер»; договір - №46 від 10.01.2019; замовлення покупця №10492 від 13 листопада 2019 р. на поставку селітри аміачної фас.мішок, в кількості 22 тонни, на загальну суму 156 208,80 грн. Видаткова накладна в графі покупця «отримав/ла» містить посилання на довіреність №196 від 13.11.2019. Копія довіреності позивачем не надана. Поряд з цим, видаткова накладна від постачальника підписана бухгалтером (з дипломом спеціаліста) ОСОБА_9 , підпис засвідчено печаткою постачальника. Від покупця накладна підписана директором ТОВ «Руна Інтер» Міхальовою М.С. , підпис засвідчений печаткою товариства.

Оригінал видаткової накладної оглядався судом, копія у справі відповідає оригіналу видаткової накладної.

До позовних матеріалів позивачем долучено копію «Сертифікату якості №С11-3588 від 14 листопада 2019р. на добриво аміачно-нітратне (торгівельна назва: амонію нітрат (селітра аміачна) марки БДСТУ 7370:2013), виданого ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», з наступною інформацією: дата виготовлення 14 листопада 2019 р; партія 626; накладна 11-4940 від 14.11.19; вагон/авто № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; маса нетто 22 .

Позовна заява не містить викладу обставин, які б підтверджувались цим документом, і на Сертифікат, як на доказ в обгрунтування обставин позову, позивач у позовній заяві не посилається.

Оригінал Сертифікату для огляду суду не надано. На запитання про накладну 11-4940 від 14.11.19, яка зазначена у Сертифікаті та мету, з якою доєднано цей документ до позовних матеріалів, хоча посилання на нього відсутнє у позовній заяві, представник позивача надати суду відповідь не зміг.

За наведеного та враховуючи положення п.5 ч.3 ст.162 ч.2 ст.164, ч.1 ст.73, ч.1 ст.74 ГПК України зазначений доказ при розгляді справи по суті не може бути взятий судом до уваги.

Товарно-транспортна накладна №Г від 14 листопада 2019 (надалі -ТТН).

За відомостями у ТТН: Автомобіль Рено Преміум НОМЕР_1 причіп/напівпричіп НОМЕР_2 . Автомобільний перевізник -ТОВ «Промислова група «Голдвуд». Водій ОСОБА_1 (відомості про номер посвідчення водія у ТТН- відсутні). Замовник - ТзОВ «Руна Інтер». Вантажовідправник -ТзОВ «Торговий Дім «УКРРОСХИМ». Вантажоодержувач - ТзОВ «Руна Інтер». Пункт навантаження - м.Рівне. Пункт розвантаження - с.Воля Баранецька, Самбірський р-н, Львівська обл (точне місце розвантаження у с.Воля Баранецька, як то: найменування вулиці, номер будинку/будівлі, тощо - у ТТН не зазначено).

Графа ТТН «Переадресування вантажу», яка повинна містити відомості про найменування, місцезнаходження/П.І.Б., місце проживання нового вантажоодержувача; П.І.Б. , посада та підпис відповідальної особи), - у ТТН не заповнена.

У графі ТТН «відпуск за довіреністю вантажоодержувача» має місце посилання на довіреність №196 від 13.11.2019, яка видана директором Міхальовою М.С.

ТТН містить відомості, що товар в кількості 22т , на загальну суму 156208грн.80 коп. , у т.ч. ПДВ 26 034,80 грн, отримав водій ОСОБА_1 (підпис водія міститься в ТТН). Супровідні документи на вантаж - видаткова накладна №14676 від 14 листопада 2019.

Графа «Транспортні послуги, які надаються автомобільним перевізником» - у ТТН не заповнена.

Відомості про вантаж - селітра аміачна фас.міш.22т, ціна без ПДВ за одиницю 5 917,00 грн, загальна сума з ПДВ 156 208,80 грн. ( кількість місць, (кількість мішків з селітрою та якою вагою кожен) - у ТТН не зазначено)

Графи ТТН:

Здав (відповідальна особа вантажовідправника) підпис ( ОСОБА_9 ), печатка ТОВ «ТД «УКРРОСХИМ»; прийняв водій підпис ОСОБА_1 ; здав водій підпис ОСОБА_1 ; прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача )- підпис Міхальова М.С. ,печатка ТОВ «Руна Інтер».

Розділ «Вантажно-розвантажувальні роботи» - у ТТН не заповнений.

Судом оглянуто оригінал ТТН, розбіжності між оригіналом та копією документа відсутні.

Копії податкових накладних, які долучені позивачем :

1.податкова накладна від 14.11.2019 , порядковий номер 2/1. Постачальник (продавець) -ТзОВ «Торговий Дім «Укрросхим», отримувач (покупець) - ТзОВ «Руна Інтер» - селітра аміачна фас.мішок кількістю 0,0012388,загальною вартістю 8,80 грн.

2. податкова накладна від 13.11.2019, порядковий номер 25/1. Постачальник (продавець) -ТзОВ «Торговий Дім «Укрросхим», отримувач (покупець) - ТзОВ «Руна Інтер» - селітра аміачна фас.мішок кількістю 21,9987612,загальною вартістю 156200,00 грн.

Бухгалтерська Довідка ТОВ «Руна Інтер», за підписом директора М.С.Міхальової , засвідченого печаткою товариства, про те, що на балансовому рахунку №281 станом на 06.08.2020 обліковується товар «Селітра аміачна фас.мішок» в кількості 22 тони вартістю 130174, 00 грн. (без ПДВ). Сума ПДВ складає 26033,33 грн. та обліковується на балансовому рахунку №6441. Загальна вартість придбаного товару складає 156208,80 грн.

Вказаний товар оприбуткований на баланс 14.11.2019 року згідно накладної №14676 від 14.11.2019 року - постачальник ТОВ «ТД «Укрросхим».

До позовних матеріалів позивачем долучено копію «Заяви про вчинення кримінального правопорушення», яка датована 15.11.2019 р та адресована начальнику відділення поліції м.Самбір Львівської області підполковнику поліції ОСОБА_11 засновником ТОВ «Руна Інтер» ОСОБА_12 .

У заяві повідомлялось, зокрема таке :

«Я, ОСОБА_12 , являюсь одним з засновників ТОВ «Руна Інтер», , юридична адреса м.Суми, вул.Героїв Крут,17.

ТОВ «Руна Інтер» займається оптовою торгівлею хімічними продуктами.

13.11.2019 року до нашого підприємства, а саме до директора Міхальової Маргарити Сергіївни з номера НОМЕР_3 звернулась особа і представилась керівником ПОСП (Агрофірма) «Відродження» з проханням поставки цьому підприємству мінеральні добрива, а саме селітру аміачну в загальній кількості 160 т. Нами (йдеться у заяві) був підготовлений договір, рахунок на оплату. Договір з нашими підписами був відправлений на електронну адресу з якої попередньо були надані установчі документи ПОСП «Відродження». У відповідь нам була направлена скан копія договору з підписами і печаткою цього підприємства та гарантійним листом. Також з питань бухобліку були розмови з нібито головним бухгалтером цього підприємства ОСОБА_13 по номеру НОМЕР_4 та НОМЕР_5 . Умова оплати була така, що оплата за першу партію буде по факту поставки, та попередня оплата за наступні після поставки першої партії.

14.11.2019 ми отримали добрива у м.Рівне у кількост і 22 т згідно оплаченого нами рахунку від ТОВ «ТД «Укрросхим» №10492 від 13.11.2019, . Нами був найнятий сторонній автомобіль Рено Преміум НОМЕР_1 причіп/напівпричіп НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 , тел НОМЕР_6 , перевізника ТОВ «Промислова група «Голдвуд» (договір усний). 15.11.2019 о 8-00 водій передзвонив і сказав, що його вже почали розвантажувати, хоча він був попереджений, щоб без нашого дозволу він не розвантажувався на що він відповів, що в нього немає часу чекати.

Людина, яка назвала себе бухгалтером «Відродження» о 9:00 15.11.2019 повідомила, що кошти вони нам відправили і скинуть скан копію платіжного доручення. Це доручення він відправив через месенджер Вайбер на мій телефон, в якому я побачив елементи підробки. Я одразу ж зателефонував до банку ПАТ «Креді-Агріколь Банк» у м.Радехів Львівської області, з якого нібито повинен бути зроблений платіж і від співробітника банку дізнався, що вказане підприємство вже там не обслуговується і т.д».

Заявник просив порушити кримінальну справу за фактом шахрайського заволодіння матеріальними цінностями підприємства та визнати ТОВ «Руна Інтер» потерпілою стороною.

В додатках до заяви про вчинення кримінального провадження перелічувались: копії гарантійного листа ПОСП «Відродження» та Договору з ПОСП «Відродження», копія платіжного доручення ПОСП «Відродження»; копія рахунку на оплату від ТОВ «ТД «Укрросхим»; платіжне доручення ТО «Руна Інтер» на оплату за добрива, копія видаткової накладної та рахунку від ТОВ «Руна Інтер».

У заяві свідка (водія ОСОБА_1 ), яка долучена до справи позивачем (справжність підпису водія засвідчено приватним нотаріусом Ківерцівського нотаріального округу Волинської області Луць-Орлович Г.П. , підпис зроблено в присутності приватного нотаріуса, особу ОСОБА_1 , який підписав документ, встановлено, його дієздатність перевірено; зареєстровано в реєстрі за №30. ОСОБА_14 обізнаний зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань), ОСОБА_14 підтверджує, що був свідком (очевидцем) наступних обставин.

13.11.2019 ОСОБА_15 (власник автомобіля Рено Преміум НОМЕР_1 причіп/напівпричіп НОМЕР_2 , у якого ОСОБА_1 працює водієм на вільнонайманій основі з використанням зазначеного автомобіля) передав ОСОБА_1 інформацію, що ТОВ «Промислова група «Голдвуд» надала підшуканого ними потенційного замовника ТОВ «Руна Інтер» (код 38244687, м.Суми) на перевезення вантажу, представникам якого передали контакти ОСОБА_1 . Того ж числа з ОСОБА_1 зв`язався телефоном представник замовника ТОВ «Руна Інтер» на ім`я ОСОБА_16 та повідомив деталі замовлення, а саме відомості про вантаж: товар-селітра аміачна фасована, мішок, кількість 22 т, ціна з ПДВ 156 208,80 гривень, власник ТОВ «Руна Інтер»; пункт (місце) навантаження: м.Рівне, територія ПрАТ «РівнеАзот» (Рівненська область, місто Рівне, Рівне-17); пункт (місце) розвантаження:с.Воля Баранецька, Самбірський район, Львівська область.

ОСОБА_1 у заяві зазначає, що він мав в місті Рівне на заводі ПрАТ «РівнеАзот» завантажити зазначений товар (селітра аміачна), який ТОВ «Руна Інтер» придбало у ТОВ «Торговий діфм «Укрросхим» (код 14013532) та доставити його до пункту призначення за місцезнаходженням покупця ПОСП («Агрофірма») «Відродження» (код 03762526), який придбав зазначений товар у ТОВ «Руна Інтер». Замовником було зазначено місце знаходження покупця і розвантаження товару: с.Воля Баранецька, Самбірський район, Львівська область, складське приміщення по вулиці Лесі Українки. Перевезення було призначено на 15.11.2019 року.

Вартість перевезення за домовленістю склала 7 000 гривень, які мені (зазначає у заяві ОСОБА_1 ) представник ТОВ «Руна Інтер» перерахував на картковий рахунок.

Далі у Заяві, ОСОБА_1 зазначає, що 15.11.2019 року близько 8-ї години ранку його автомобіль завантажили товаром на складі ПрАТ «Рівне Азот» ( м.Рівне), а саме: селітрою аміачною фасовіаною в мішках в кількості 440 штук, вагою 50 кг кожен, загальною вагою 22 тони. При завантаженні товару був присутній представник замовника «Руна Інтер» ОСОБА_16 , який надав ОСОБА_1 завірені копії для перевезення, а саме: товарно-транспортну накладну від 14.11.2019 року №Г, договір поставки від 10.01.2019 року №46, специфікацію №23 від 13.11.2019 року, накладну №14676 від 14.11.2019 року та повторно ( вказав місце розвантаження товару: с.Воля Баранецька, Самбірський район, Львівська область, складське приміщення по вул. Лесі Українки, також (як зазначає ОСОБА_1 ) наказав вирушати до місця призначення і повідомив, що представники ТОВ «Руна Інтер» прибудуть 16.11.2019 року на місце розвантаження для вирішення документальних питань з покупцем селітри ПОСП («Агрофірма») «Відродження».

Вантаж (товар) на замовлення ТОВ «Руна Інтер» я перевозив ( зазначає у заяві ОСОБА_1 ) на підставі договору перевезення, який нами був укладений в усній формі.

Близько 22-23 години вечора я прибув (зазначає ОСОБА_1 ) в с.Воля Баранецька до пункту призначення. Оскільки вже було пізно, то переночував у машині. Зранку 16.11.2019 року близько 8-ї годин мене зустріли працівники фірми отримувача товару, які назвали себе покупцем товару, та провели до місця розвантаження :с.Воля Баранецька, складське приміщення по вулиці Лесі Українки, яке знаходиться по ліву сторону від дороги та належить ФГ «Волебаранецьке». Я (зазначає ОСОБА_1 ) не вдавався у деталі, щодо кінцевого вантажоодержувача, оскільки саме це місце доставки вантажу було для мене зазначене замовником ТОВ «Руна-Інетер», що підтверджується товарно-транспортною накладною.

Близько 9-ї години 30 хвилин 16.11.2019 розвантаження мого автомобіля було повністю завершено, після чого я поїхав у своїх справах.

ОСОБА_1 у заяві зазначає, що жодних документів про прийняття товару від вантажоодержувачів не отримував, оскільки була домовленість про те, що документальними питаннями будуть займатись представники ТОВ «Руна Інтер», які пізніше, того ж дня мали прибути в с.Воля Баранецька.

З постанови слідчого СВ Самбірського ВП ГУ НП У Львівській області Шостак Б.В. від 18 листопада 2019 «Про визнання та приєднання до справи речових доказів» вбачається, що в провадженні слідчого відділення Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження, внесене 16.11.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000829 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

15.11.2019 року в Самбірський відділ поліції надійшла заява від представника ТОВ «Руна Інтер», яке зареєстроване в м.Суми, ОСОБА_17 , про те, що посадові особи ПОСП (агрофірма) «Відродження», що зареєстроване в м.Радехів Львівської області шахрайським способом отримали від них 22 т добривав, за яке не здійснили оплату в сумі 156200 грн.

18.11.2019 було проведено огляд місця події в ході якого було виявлено та вилучено 440 мішків кожен вагою 50 кг. «АМОНІЮНІТРАТ» (селітра аміфачна) МАРКА Б» з паперовими бірками на яких зображений надпис «Партія №626», дата виготовлення 14.11.2019, які на даний час зберігаються в складському приміщенні ФГ «Воля Баранецька», що за адресою с.Воля Баранецька, вул.Л.Українки,79.

Постановою від 18 листопада 2019 «Про визнання та приєднання до справи речових доказів» слідчим СВ Самбірського ВП ГУ НП У Львівській області Шостак Б.В. постановлено 440 мішків кожен вагою 50 кг. «Амоніюнітрат (селітра аміачна) МАРКА Б» з паперовими бірками на яких зображений напис «Партія №626, дата виготовлення 14.11.2019», у кримінальному провадженні №0000829 визнати речовими доказами.

27 листопада 2018 у справі № 452/3737/19 (провадження № 1-кс/452/1454/2019) слідчим суддею Самбірського міськрайонного суду Львівської області Карнасевич Г. І постановлено Ухвалу, якою:

задоволено клопотання старшого слідчого СВ Самбірського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області Шостака Б.В. та накладено арешт на майно, вилучене 18.11.2019 року під час огляду місця події, а саме:440 мішків вагою 50 кг кожен «АМОНІЮНІТРАТ (салітра аміачна) МАРКА Б» з паперовими бірками, на яких зображений надпис «Партія № 626, дата виготовлення 14.11.2019», та передано на відповідне зберігання ОСОБА_2 , засновнику «Фермерського господарства с. Воля - Баранецька».

В задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Руна Інтер» - адвоката Шали Р.М., про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Руна Інтер» - відмовлено.

Відмовляючи у клопотанні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Руна Інтер» - адвоката Шали Р.М., про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання цього товариства , слідчий суддя виходив з наступного.

Як ТзОВ «Руна Інтер» так і ОСОБА_2 по даному кримінальному провадженні визнані потерпілими від шахрайських дій невстановлених осіб.

Товариство згідно пред`явлених представником потерпілого Шали Р.М. документів продало 22 т аміачної селітри, не отримавши за це жодних коштів, а ОСОБА_2 придбала цю селітру на підставах, не заборонених законом оплативши суму 142900 грн., а відтак є її законним володільцем.

Досудове розслідування триває, на даний час невідомо, за яких обставин селітра вибула з володіння товариства і доставлена ОСОБА_5 на автомобілі, який, за словами представника потерпілого Шали Р. М., винаймало товариство.

27 березня 2020 року слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Карнасевич Г.І. у справі № 452/3737/19 (провадження № 1-кс/452/127/2020) ухвалив:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Скасувати арешт на майно, вилучене 18.11.2019 року під час огляду місця події, а саме: на 438 мішків вагою 50 кг кожен «Амоніюнітрат (селітра аміачна) марка Б» з паперовими бірками, на яких зображений надпис «Партія № 626, дата виготовлення 14.11.2019», та повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завсновнику «Фермерського господарства Воля Баранецька», що за адресою: с. Воля Баранецька Самбірського району Львівської області.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальність «Руна Інтер» про часткове скасування арешту на майно задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2019 року на майно, вилучене 18.11.2019 року під час огляду місця події, а саме: 438 мішків вагою 50 кг кожен «Амоніюнітрат (салітра аміачна) марка Б» з паперовими бірками, на яких зображений надпис «Партія № 626, дата виготовлення 14.11.2019».

В частині повернення 438 мішків вагою 50 кг кожен «Амоніюнітрат (селітра аміачна) марки Б» з паперовими бірками, на яких зображений надпис «Партія №626, дата виготовлення 14.11.2019» власнику майна ТзОВ «Руна Інтер» та в частині покладення на власника майна ТзОВ «Руна Інтер» витрат, пов`язаних з поверненням 438 мішків вагою 50 кг кожен «Амоніюнітрат (селітра аміачна) марка Б» з паперовими бірками, на яких зображений надпис «Партія № 626, дата виготовлення 14.11.2019» - відмовити.

Ухвала набрала законної сили, в апеляційному порядку оскарженню не підлягала.

Зі змісту ухвали слідує, що заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотань, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим відділом Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000829 від 16.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У витягу з ЄРДР за № 0000829 від 16.11.2019 року вказано короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 15.11.2019 року до чергової частини Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшла заява від представника ТОВ «Руна Інтер», яке зареєстроване у м. Суми, ОСОБА_17 про те, що посадові особи ПОСП (агрофірма) «Відродження», що зареєстрована в м. Радехів Львівської області, шахрайським способом отримала від них 22 т добрива, за яке не здійснила оплату в сумі 156 200 грн. Отже, в діях невстановленої особи убачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того, 18.11.2019 року від засновника «Фермерського господарства» с. Воля - Баранецька Самбірського району Львівської області ОСОБА_2 до Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області надійшла заява, у якій вона просить внести відомості до ЄДРДР по факту вчинення відносно неї шахрайських дій, а саме просить прийняти міри до невідомої особи, яка 15.11.2019 року, зловживаючи її довірою, шляхом обману заволоділа її коштами в сумі 142 900 грн., які вона перерахувала на картковий рахунок № НОМЕР_7 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ТзОВ «Руна Інтер», і ОСОБА_2 у даному кримінальному провадження визнані потерпілими.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.11.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Шостака Б.В. про накладення арешту і накладено арешт на майно, вилучене 18.11.2019 року під час огляду місця події, а саме на 440 мішків вагою 50 кг кожен «АМОНІЮНІТРАТ (селітра аміачна) МАРКА Б» з паперовими бірками, на яких зображений надпис «Партія № 626, дата виготовлення 14.11.2019», та передано на відповідне зберігання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засновнику «Фермерського господарства с. Воля - Баранецька», що за адресою: с. Воля - Баранецька Самбірського району Львівської області, вул. Лесі Українки, 79 та відмовлено у зустрічному клопотанні адвоката - Шали Р.М., який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Руна Інтер», про передачу арештованого майна на відповідальне зберігання власнику ТзОВ «Руна Інтер».

В судовому засіданні встановлено, що засновник «Фермерського господарства с. Воля - Баранецька» ОСОБА_2 , 15.11.2019 року придбала згадану вище селітру, перерахувавши на картковий рахунок громадянина ОСОБА_3 , 142 900 грн. Зазначена селітра була доставлена та розвантажена на склад в с. Воля - Баранецька Самбірського району Львівської області, що підтверджується товарно - транспортною накладною №Г від 14.11.2019 року.

Крім цього, з матеріалів провадження убачається, що ТзОВ «Руна-Інтер» відпустила селітру аміачну в кількості 22 т невстановленій особі, яка представилась представником ПОСП (агрофірма) «Відродження», що зареєстрована в м. Радехів Львівської області і шахрайським способом отримали від них 22 т добрива, за яке не здійснила оплату в сумі 156 200 грн.

15.11.2019 року СВ Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області відповідні матеріали було внесено до ЄРДР за № 0000829 за ч. 2 ст. 190 КК України.

З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вказаного у витягу з ЄРДР за № 0000829 від 16.11.2019 року, убачається, що в заяві про злочин представника ТОВ «Руна Інтер» мова йде про заволодіння коштами в сумі 156 200 грн., які не отримало ТзОВ «Руна-Інтер» від продажу представнику ПОСП (агрофірма) «Відродження», що зареєстрована в м. Радехів Львівської області, 22 т добрива, а тому предметом злочину згідно ст. 190 КК України є саме кошти товариства в сумі 156 200 грн., якими шахрайським способом заволоділи посадові особи ПОСП (агрофірма) «Відродження» за отримані ними 22 т добрива, а не вилучена селітра аміачна, на яку накладено арешт.

Також в ухвалі вказано, що матеріали клопотання та ухвала, якою накладено арешт, не містять фактичних даних, які ОСОБА_2 у незабороненому законом порядку придбала аміачну селітру для здійснення своєї господарської ділянки, оплативши за неї обумовлену з постачальником ціну. Про джерело походження селітри вона не знала і не повинна була знати, а відтак є добросовісним її набувачем. Термін придатності селітри завершується і її невикористання може завдати майнової шкоди потерпілій.

В той же час, не перевіривши правомірності відправлення селітри покупцю (дієздатності юридичної особи), ТзОВ «Руна Інтер» не отримало коштів за продаж цієї селітри. Досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває і при встановленні винних осіб дане товариство вправі відшкодувати заподіяну йому майнову шкоду, в той час, із урахуванням сезонних робіт, потерпіла ОСОБА_2 зазнає такої шкоди у випадку повернення цього майна ТзОВ «Руна Інтер» внаслідок невнесення у грунт цього міндобрива, яке раніше придбала з послідуючим його цільовим використанням».

Згідно вимог ст. 532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Відповідно до ст. 533 КПК України ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

У матеріалах справи є долучена відповідачем копія Договору зберігання від 15.11.2019 між ОСОБА_2 та ФГ «Волебаранецьке», згідно якого відповідач (ФГ «Волебаранецьке») , як зберігач, зобов`язується зберігати 22 тонни аміачної селітри у себе на складі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_2 , як поклажодавцеві, у схоронності.

15.11.2019 вказаний товар був доставлений на складське приміщення в селі Воля Баранецька, яке належить ФГ «Волебаранецьке» та був прийнятий ОСОБА_2 і переданий на зберігання відповідачеві. Як доказ прийняття 22 тон аміачної селітри на зберігання відповідачем було надано ОСОБА_2 розписку від 15.11.2019 про отримання товару на зберігання.

15.11.2019 ОСОБА_2 здійснила оплату за усним договором поставки шляхом поповнення рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 на суму 142 900 грн., що підтверджуєтьмя копією заявки для поповнення рахунку через РОS-термінал та копією чеку поповнення на суму 142 900,00 грн.

Відповідно до виданої відповідачем бухгалтерської довідки від 02.09.2020 на балансі відповідача у період з 15.11.2019 по 01.09.2020 товар «Секлітра аміачна фас.мішок» в кількості 22 тони вартістю 142 900 грн. не обліковувався.

Оцінка суду.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої ст. 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Проте, Суд зазначає, що станом на час звернення до суду з вказаним позовом Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні норм Господарського процесуального кодексу України на підтвердження визнання укладених як позивачем так і ОСОБА_2 правочинів недійсними, на виконання умов яких було передано майно ТОВ « Руна Інтер», перераховані грошові кошти та отримане майно ОСОБА_2 .

Нормами цивільного та господарського права України в розділі «зобов`язальне право» визначено, що зобов`язання припиняється тільки у випадку їх належного виконання. Тобто, якщо сторона, яка здійснила будь-які дії на виконання своїх договірних зобов`язань, вважає, що інша сторона неналежним чином виконала свої договірні зобов`язання (в тому числі, по неналежному оформленню будь-яких документів, що мають відношення до договору), вона має право звернутися до суду по захист своїх порушених прав та інтересів у порядку, визначеному в главі 51 Цивільного кодексу України та розділу 5 Господарського кодексу України із застосуванням наслідків порушення винною стороною її договірного зобов`язання.

Крім того, Суд звертає увагу, що застосування норми статті 1212 Цивільного кодексу України можливе лише у тому випадку, якщо особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Проте, в даному випадку грошові кошти у розмірі 156208,80 грн. не були перераховані на рахунок ФГ «Волебараницьке», яке визначено в якості відповідача у даній справі. А тому у останнього відсутні зобов`язання з повернення вказаних коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Слід також зазначити, що жодним доказом у справі не підтверджується, що ФГ «Волебараницьке» придбавало, набувало чи зберігало без достатніх на то правових підстав майно позивача (селітру аміачну в кількості 22 т.)

06.11.2019 до ОСОБА_2 , яка є засновником ФГ «Волебаранецьке», звернувся ОСОБА_3 із пропозицією (офертою) укласти договір поставки 22 т аміачної селітри. 08.11.2019 ОСОБА_2 , прийняла пропозицію (вчинило акцепт), узгодила всі істотні умови та уклала з ОСОБА_3 усний договір поставки 22 тонн аміачної селітри, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язується поставити 22 тонни аміачної селітри на складське приміщення в с. Воля Баранецька, а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти товар та оплатити його у сумі 142 900 грн

15.11.2019 між ОСОБА_2 та ФГ «Волебаранецьке» було укладено договір зберігання, згідно якого відповідач, як зберігач, зобов`язується зберігати 22 тонни аміачної селітри у себе на складі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_2 , як поклажодавцеві, у схоронності.

15.11.2019 вказаний товар був доставлений на складське приміщення в селі Воля Баранецька, яке належить ФГ «Волебаранецьке», та був прийнятий ОСОБА_2 і переданий на зберігання відповідачеві. Як доказ прийняття 22 тонн аміачної селітри на зберігання, відповідачем було надано ОСОБА_4 розписку від 15.11.2019 про отримання товару на зберігання.

15.11.2019 ОСОБА_2 виконала свої зобов`язання за усним договором поставки та здійснила оплату за вказаним договором шляхом поповнення рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 на суму 142 900 грн., що підтверджується копією заявки для поповнення рахунку через Р08-термінал та копією чеку поповнення на суму 142 900,00 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вірно зазначає відповідач, ні положення Господарського Кодексу України, ні Цивільного Кодексу України не містять вимоги щодо укладення договору поставки щодо вказаного товару у письмовій формі.

Отже, при укладенні усного договору поставки із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було дотримано усіх вимог цивільного та господарського законодавства, тому такий договір є дійсним та чинним, оскільки він не був визнаний недійсним, зміненим чи припиненим, і є достатньою та належною правовою підставою для збереження ОСОБА_2 майна у вигляді 22 тонн аміачної селітри.

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Як наслідок, з моменту прийняття 22 т аміачної селітри та її оплати за усним договором поставки від 08.11.2019, ОСОБА_2 набула право власності на вказаний товар та є його законним володільцем. Крім цього, ОСОБА_2 не знала і за обставинами справи не могла знати про те, що ОСОБА_3 є шахраєм, не є власником вказаних 22 т аміачної селітри та не мав права її відчужувати, що свідчить про те, що помилка ОСОБА_2 у належності вказаного товару є добросовісною і, як наслідок, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна.

Такі висновки містяться і у вищенаведених постановах /ухвалах слідчих суддів при розгляді клопотань потерпілих / їх представників.

Містяться і висновки щодо іншої потерпілої особи , ТзОВ «Руна Інтер», як наприклад:

У заяві про порушення кримінального провадження ОСОБА_16 , один із засновників ТОВ «Руна Інтер» (а із заяви водія ОСОБА_1 слідує, що саме від цієї особи водій отримував усні вказівки щодо товару, покупця якому слід доставити товар та місця розвантаження товару) останній підтверджує, що за усним зверненням (по телефону до директора Товариства Міхальової М.С. ) особи, яка представилась керівником ПОСП (Агрофірма) «Відродження», з проханням поставки цьому підприємству мінеральні добрива, а саме селітру аміачну в загальній кількості 160 тон, нами (йдеться у заяві, однак не вказано ким (якою особою) конкретно був підготовлений договір, рахунок на оплату. Договір з «нашими підписами» був відправлений на електронну адресу з якої попередньо були надані установчі документи ПОСП «Відродження». У відповідь нам була направлена скан копія договору з підписами і печаткою цього підприємства та гарантійним листом».

В ухвалах слідчих суддів від 27.11.2019, від 27.03.2020 у справі №452/3737/1 (провадження №1-кс/452/127/20):

«ТзОВ «Руна-Інтер» відпустила селітру аміачну в кількості 22 т невстановленій особі, яка представилась представником ПОСП (агрофірма) «Відродження», що зареєстрована в м. Радехів Львівської області і шахрайським способом отримали від них 22 т добрива, за яке не здійснила оплату в сумі 156 200 грн.»;

«В заяві про злочин представника ТОВ «Руна Інтер» мова йде про заволодіння коштами в сумі 156 200 грн., які не отримало ТзОВ «Руна-Інтер» від продажу представнику ПОСП (агрофірма) «Відродження», що зареєстрована в м. Радехів Львівської області 22 т добрива, а тому предметом злочину згідно ст. 190 КК України є саме кошти товариства в сумі 156 200 грн., якими шахрайським способом заволоділи посадові особи ПОСП (агрофірма) «Відродження» за отримані ними 22 т добрива, а не вилучена селітра аміачна, на яку накладено арешт».

Отже, з долучених самим же позивачем до матеріалів справи документів вбачається, що позивачем було укладено договір поставки 160 тонн аміачної селітри з особою, яка представилася керівником ПОСП (Агрофірма) «Відродження». В подальшому на виконання вказаного договору, позивач здійснив поставку 22 тонн аміачної селітри у с. Воля Баранецька.

Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Аналізуючи наведені норми законодавства із врахуванням фактичних обставин справи, однозначним є висновок про те, що сторонами договору поставки, який уклав позивач, є відповідно сам позивач (постачальник) та особа, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження» (покупець).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З цього приводу у постанові від 16.06.2020 у справі № 910/22513/17 Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію:

«...Оскільки на час прийняття судами попередніх інстанції судових рішень у цій справі договірні зобов`язання третьої особи перед позивачем з повернення депозитних коштів (пенсійних активів) продовжували існувати, не можна говорити про наявність у позивача майнових втрат у розмірі цих зобов 'язань внаслідок дій відповідача.

Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов 'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов 'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Норми даної статті підлягають застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов 'язання з повернення цього майна. У цій справі депозитні кошти були передані позивачем третій особі на підставі договору, отже, набуті нею на правовій підставі. У третьої особи виникло невиконане нею договірне зобов язання повернути зазначені вище кошти, обставин заволодіння цими коштами відповідачем судами не встановлено, що виключає застосування до спірних відносин норм статті 1212 ЦК України.

Із цих же підстав Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргумент позивача щодо порушення відповідачем його права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки на час прийняття рішень судами попередніх інстанцій невиконані договірні зобов`язання третьої особи перед позивачем з повернення депозитних коштів (пенсійних активів) продовжували існувати, при цьому у справі відсутні докази звернення позивача до суду щодо примусового виконання третьою особою цього зобов`язання. У свою чергу уповноважена особа відповідача у право на мирне володіння позивачем своїм майном не втручалась.»

Слід також зазначити, що відповідно до виданої відповідачем бухгалтерської довідки від 02.09.2020 на балансі відповідача у період з 15.11.2019 по 01.09 2020 товар «Селітра аміачна фас. мішок» в кількості 22 т вартістю 142 900 грн. не обліковувався.

З урахуванням вищевикладеного, позивач безпідставно пред`явив позов саме до відповідача, оскільки в укладеному договорі поставки контрагентом є особа, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження», а не відповідач.

Відповідно, зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару або повернення його в натурі продовжує існувати та лежить на другій стороні укладеного позивачем договору поставки, а саме на особі, яка представилася як керівник ПОСП (Агрофірма) «Відродження».

Доводи позивача про те, що 16.11.2019 товар був розвантажкений і переданий ФГ «Волебараницьке» водієм ОСОБА_1 , не підтверджується жодним доказом у справі. Про такі обставини не зазначає і водій ОСОБА_1 у заяві свідка.

Зазначені обставини не встановлені і у ході кримінального провадження, досудове розслідування у якому на даний час триває.

Оскільки шахрайські дії стосовно майна являються злочином, належним доказом вчинення такого злочину певною особою є вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили.

При цьому, у матеріалах справи відсутній вирок суду, відповідно до якого будь-яка особа була б визнана винною у вчиненні злочину за ознаками ч.2 ст.190 КК України.

На даний час кримінальне провадження за заявою позивача не закрито, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Не обгрунтованими є висновки позивача про те, що оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником, кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Волебаранецьке» є ОСОБА_2 ; керівником ФГ «Волебаранецьке» є ОСОБА_6 , видами діяльності ФГ «Волебаранецьке» зазначені: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення свиней; змішане сільське господарство, то ОСОБА_2 придбала 22 т аміачної селітри саме для використання у сільськогосподарській діяльності ФГ «Волебараницьке», оскільки такий товар у таких обсягах неможливо використовувати у побутових цілях або інших сферах життєдіяльності фізичної особи. Тому отримувачем 22 т аміачної селітри було саме ФГ «Волебараницьке» на складах якого вона і була виявлена працівниками правоохоронних органів.

ОСОБА_2 придбала вказаний товар за власні готівкові кошти як фізична особа. Відтак саме вона була власником придбаної аміачної селітри, а тому в подальшому могла розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Та обставина, що аміачну селітру, належну ОСОБА_2 , було виявлено на складі відповідача пояснюється тим, що 15.11.2019 між ОСОБА_7 та ФГ «Волебаранецьке» було укладено договір зберігання, згідно якого відповідач як зберігач зобов`язується зберігати 22 тонни аміачної селітри у себе на складі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_7 як поклажодавцеві у схоронності.

Позивач не перебував та не перебуває у жодних договірних чи недоговірних відносинах із відповідачем чи ОСОБА_7 , тому об`єктивно не міг знати про існування зазначених документів. У зв`язку із пред`явленням ТОВ «Руна Інтер» позову до відповідача виникла необхідність підготовки відзиву з долученням усіх наявних доказів, відповідно до ст. 165 ГПК України. Оскільки вищевказані договір зберігання та розписки були наявні у відповідача і надані адвокату, їх копії були долучені до відзиву в якості доказів. Твердження позивача про «створення» таких документів після отримання позовної заяви не відповідає дійсності, є безпідставним та не підтверджується жодними доказами.

У справі відсутні висновки судової експертизи, які б підтверджували такі доводи позивача.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України («презумпція правомірності правочину») правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У цій справі майно (селітра аміачна в кількості 22 т) була передана позивачем третій особі на підставі договору, отже, набуте нею на правовій підставі. У третьої особи виникло невиконане нею договірне зобов`язання перерахуввати позивачу кошти (вартість поставленого товар), обставин заволодіння цими коштами відповідачем судом не встановлено, що виключає застосування до спірних відносин норм статті 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, у відповідача відсутнє безпідставне збагачення за рахунок позивача, оскільки відповідач не став фактичним власником спірних грошових коштів.

Суд вважає за доцільне також зазначити, що відсутні аргументи щодо порушення відповідачем права позивача на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки на час прийняття рішення невиконані договірні зобов`язання третьої особи перед позивачем з оплати поставленого товару продовжують існувати, при цьому у справі відсутні докази звернення позивача до суду щодо примусового виконання третьою особою цього зобовязання. У свою чергу уповноважена особа відповідача у право на мирне володіння позивачем своїм майном не втручалась .

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем, а виходячи зі змісту статті 1212 ЦК України, позивач повинен довести факт отримання (збереження) за його рахунок майна відповідачем, а також відсутність для цього встановлених законом або правочином підстав.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212, 1213 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що у позові слід відмовити повністю.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України сплачений судовий збір у даній справі в розмірі покладається на позивача.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу Відповідачу у справі надавала адвокат Дмитришин М.П., яка діє в складі Адвокатського об`єднання «Лемеха і Партнери», договір-доручення про надання правової допомоги від 18.08.2020 №1381, на підставі ордеру серії ВС №1036868 від 11.09.2020.

Відповідно до п.1.1 договору-доручення, цей договір є домовленістю , за якою одна сторона - адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво та надати іншу правову допомогу другій стороні - Клієнту за певну винагороду (гонорар) та з відшкодуванням певних витрат, необхідних для виконання договору.

Згідно п.5.1 договору-доручення вартість послуг, які надаються Виконавцем, обумовлені Додатку №1 до Договору.

Відповідно до Додатку №1 до договору-доручення про надання правової допомоги від 18.08.2020 №1381 на виконання п.5.1 Договору сторони погодили вартість правових послуг у господарській справі за позовом ТОВ «Руна Інтер» до ФГ «Волебаранецьке» про стягнення коштів , а саме вартість однієї роботи адвоката становить 1500,00 грн., загальна вартість правової допомоги по даній справі становить 18000,00 грн.

Платіжним дорученням №101 від 20.08.2020 ФГ «Волебаранецьке» перерахувало на рахунок АО «Лемеха і Партнери» кошти у сумі 18000,00 грн, згідно договору-доручення про надання правової допомоги від 18.08.2020 №1381.

Відповідачем долучено до матеріалів справи Акт виконаних робіт №1 від 12.01.2021 з переліком виконаних робіт, датою їх виконання, затраченим часом.

Враховуючи домовленість сторін у Додатку №1 про вартість однієї роботи адвоката у сумі 1500,00 грн. та загальну вартість правової допомоги 18000,00 грн. та враховуючи , що після дати складення акту представник відповідача брав участь в судових засіданнях 13.01.20201 та 03.02.2021, загальна вартість виконаних робіт за договором складає 18000,00 грн.

На підставі вищезазначеного відповідач просив стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу (праву) допомогу у сумі 18000,00 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. (Аналогічна позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 п. 5.33., п. 5.36.).

Також Касаційний господарський суд Верховного Суду в постанові №910/4201/19 від 07.09.2020р. зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відтак, розмір адвокатського гонорару, порядок його обчислення та сплати має бути чітко прописаний в Договорі про надання правової допомоги.

Оскільки, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже є визначеним.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Відтак, суд дійшов висновку, що понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 18000,00 грн є дійсними та необхідними, повністю співмірними зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 18000,00 грн судових витрат у вигляді професійної правової (правничої) допомоги, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критеріям співмірності.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2343,13 грн, покласти на позивача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Руна Інтер" (40034, м.Суми, вул.Героїв Крут, буд.17, ідентифікаційний код 38244687) на користь Фермерського господарства «Волебаранецьке», (81422, Львівська область, Самбірського району, с.Воля-Баранецька, вул.Нова, буд.9, ідентифікаційний код 36808831) 18000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписано 22.02.2021.

Суддя С.Б. Кітаєва