ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1801/20

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Хаджи І.Д.

від 1 відповідача: Некрасов І.В.

від 2 відповідача: не з`явився

від 3 відповідача: Некрасов І.В., Павшинська Н.С.

від третіх осіб: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранссервісбуд"

на рішення господарського суду Одеської області від 23.10.2020, суддя в І інстанції Петров В.С., повний текст якого складено 02.11.2020 в м. Одесі

у справі № 916/1801/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранссервісбуд"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра Капітал",

2. державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондаря Олексія Миколайовича,

3. Приватного акціонерного товариства "Антарктика",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Сервіс Компанія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісагіс"

про визнання недійсним рішення у вигляді протоколу, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування права приватної власності

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротранссервісбуд" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пальміра Капітал", державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації" Бондаря Олексія Миколайовича та Приватного акціонерного товариства "Антарктика", в якому просило:

- визнати недійсним рішення у вигляді протоколу засідання наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Антарктика" від 01 червня 2017 року в частині прийняття рішення про відчуження майна товариства, шляхом внесення додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ "Пальміра Капітал";

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіонального бюро державної реєстрації" Бондар О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35867634 від 26.06.2017 року, згідно з яким до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.06.2017р. внесений запис про право власності: 21113004 про державну реєстрацію права власності ТОВ "Пальміра Капітал" на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08);

- скасувати право приватної власності ТОВ "Пальміра Капітал" на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 08).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що реєстрація права власності за ТОВ "Пальміра Капітал" на вказаний вище об`єкт є незаконною та порушує права та інтереси позивача у зв`язку з тим, що до складу ділянки залізничної колії відповідача-1 увійшли естакада та під`їзна дорога до об`єктів нерухомості естакади та спецавтоцентру за адресою: вул. Пивоварна, 11, смт. Таїрове, Овідіопольський район, Одеська область, які на праві власності належать позивачу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у задоволенні позову відмовлено з мотивів необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

ТОВ "Агротранссервісбуд" у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким що підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказує те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ані естакада, ані під`їзна дорога до спецавтоцентру та естакади за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Таїрове, вул. Пивоварна, 11 ніколи не належали ТОВ «Пальміра Капітал» та є незаконно привласненими відповідачем-1. Жодного правовстановлюючого документу, який би підтверджував наявність права власності у ТОВ «Пальміра Капітал» на естакаду або під`їзну дорогу до об`єктів нерухомості естакади та спецавтоцентру, у відповідача-1 - не має, що свідчить про незаконність дій відповідачів в частині привласнення об`єктів позивача. Належним доказом здійснення будівництва естакади АТ «ЗАЗ», майном якого володіє позивач станом на сьогоднішній день, є виготовлення у 1998 році МП «Універсалпроект» технічного паспорту залізничного під`їзного шляху ст.Іллічівськ-Паромна районний парк Одеської залізничної дороги. Таким чином, станом на сьогоднішній день позивач є власником об`єкта нерухомості спецавтоцентр, естакади та під`їзної дороги до спецавтоцентру та естакади, які є одним майновим комплексом розміщеним на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. При цьому, частина об`єкта нерухомості спецавтоцентра розміщена на земельній ділянці кадастровий номер: :01:003:0422, а естакада та під`їзна дорога розміщені на сусідній земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності та обумовлює визначення цільового призначення останньої, як для експлуатації та обслуговування під`їзних залізничних шляхів. За результатами вчинення неправомірних дій зі сторони відповідачів, позивач не має можливості реалізовувати передбачене законодавством права власності щодо естакади та під`їзної дороги, які знаходяться у його власності.

Стосовно набуття права власності ТОВ «Пальміра Капітал» на ділянку залізничної колії, скаржник зазначає, що Фонд державного майна України не мав права продавати залізничну ділянку без погодження з Міністерством транспорту України та Укрзалізницею, які здійснюють управління всією мережею залізниць України, у приватну власність. Організація орендарів «Антарктика» діючі у змові із Фондом державного майна України укладають цивільно-правові договори щодо оренди залізничної колії та в результаті укладання додаткових договорів та договору купівлі-продажу «частини державного майна цілісного майнового комплексу» реалізують процедуру приватизації АРК «Антарктика» залізничної колії на свою користь. Судді ВГСУ у 2003 році діють упереджено при вирішенні справи та власним рішенням створюють умови для вибуття із власності держави залізничної колії важливого стратегічного сполучення із морським портом. Виходячи із наведеного, АРК «Антарктика» набуває право власності на залізничну колію довжиною 6678 м на підставі судових рішень у справі № 17-5-30-20/7787. Таким чином, спочатку на підставі незаконних судових рішень, які ухвалюються із порушенням норм діючого законодавства та цілком ігноруючи обставини справи, ПАТ «Антарктика» діючи у змові із ФДМУ позбавляє державу 6 678 м залізничної колії, а потім, позбавляє Одеську залізницю й права користування земельними ділянками у загальному розмірі 17 ,08 га на території Одеської області.

В подальшому, на підставі протоколу засідання наглядової ради ПАТ «Антарктика» від 01.06.2017 року здійснено відчуження майна товариства, а саме ділянки залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), шляхом внесення останнього у якості додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ «Пальміра Капітал».

Відповідно до наданого ТОВ «Пальміра Капітал» технічного паспорту естакада, яка є власністю позивача та під`їзна дорога до естакади та спецавтоцентру (шлях № 7) не є власністю ТОВ «Пальміра Капітал» та, відповідно, не відображена у технічному паспорті. Із викладеного вбачається, що ТОВ «Пальміра Капітал» цілком незаконно привласнила естакаду та під`їзну дорогу, які перебувають у власності позивача. Скаржник вважає, що право власності ТОВ «Пальміра Капітал» на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), є незаконно набутим, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Скаржник зазначає, що залізнична колія не є об`єктом нерухомого майна, що виключає можливість реєстрації права власності на останню у Державному реєстрі права власності. У ТОВ «Пальміра Капітал» відсутні документи, що можуть підтверджувати права на залізничні під`їзні колії, оскільки такими документами, що можуть підтверджувати права на залізничні під`їзні колії можуть бути акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею порядку обслуговування залізничних під`їзних колій для залізничної колії, масштабний план, технічний паспорт, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій, креслення штучних споруд.

ПАТ «Антарктика» не дотримано порядку відчуження майна на користь ТОВ «Пальміра Капітал». Протокол засідання наглядової ради ПАТ «Антарктика» від 01.06.2017 року та акт прийому-передачі від 20.06.2017 року, за умови відсутності належного нотаріального посвідчення опису майна до акту прийому-передачі від 20.06.2017 року та не надання вказаного документу державному реєстратору, не є належними та достатніми документами, що підтверджують право власності особи на майно та не можуть слугувати підставою виникнення права власності, тим паче її реєстрації, він є тільки доказом передання майна від одного власника до іншого, проте, таке майно повинно передаватись на підставі певних документів, які не надавалися реєстратору, що свідчить про відсутність підстав набуття права власності на зазначене майно, та в результаті - про незаконну реєстрацію права власності.

Зазначені обставини суд першої інстанції не врахував та не надав їм оцінки.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та фактично не встановлено того факту, який саме склад об`єктів перебував у власності АРК «Антарктика», а на даний час й у складі ТОВ «Пальміра Капітал».

Третя особа ТОВ "Авто Сервіс Компанія" у письмових поясненнях підтримує правову позицію скаржника, наведену ним в апеляційній скарзі, та зазначає, що естакада та під`їзна дорога до моменту їх відчуження на користь ТОВ "Авто Сервіс Компанія" були власністю закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод». ТОВ «Ісагіс» набуло право власності на майно визначене в договорі на законних підставах, а до 12 червня 2019 (до моменту відчуження) естакада та під`їзна дорога перебували у власності ТОВ "Авто Сервіс Компанія" також на законних підставах.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Пальміра Капітал» заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідач, зокрема, зазначає, що між ЗАТ «ЗАЗ» та ТОВ «Авто Сервіс Компанія» жодного правочину щодо залізничної колії взагалі не укладалося. Разом з тим, укладені між ЗАТ «ЗАЗ» та ТОВ «Авто Сервіс Компанія» правочини з купівлі - продажу нерухомого майна з огляду на недотримання сторонами нотаріальної форми, та за відсутністю у продавця підстав для виникнення права власності на естакаду та під`їзну дорогу, і відповідно відсутністю прав розпоряджатися ними, є нікчемними, та не породжують жодних юридичних наслідків, окрім їх недійсності. Додаткова угода №1 укладена між ТОВ «Ісагіс» та ТОВ «Авто Сервіс Компанія» до договору купівлі продажу об`єкта нерухомості «Спецавтоцентр» від 12 червня 2019р., якою предмет нотаріально посвідченого договору безпідставно був доповнений естакадою та під`їзною дорогою, які розташовані на іншій земельній ділянці та за іншою адресою, також є нікчемним правочином з огляду на недотримання сторонами нотаріальної форми, та відсутністю у продавця підстав для виникнення права власності на естакаду та під`їзну дорогу, і відповідно відсутністю прав розпоряджатися ними. Крім того, за цією додатковою угодою залізнична колія не відчужувалася.

Таким чином, правочини, якими позивач доводив виникнення права власності на естакаду, під`їзну дорогу та залізничну колію у ТОВ «Авто Сервіс Компанія», ТОВ «Ісагіс», ТОВ «Агротрассервісбуд» вчинені з порушенням ст. ст. 203, 209, 210 ЦК України, наслідки чого визначені ст.ст. 215, 216, 220, 228, 334 ЦК України.

Відповідач зазначає, що естакада, під`їзна дорога та залізнична колія є спорудами, які нерозривно пов`язані із землею, а їх перенесення призведе до втрати їх цільового призначення та знецінення. Те, що ці споруди є нерухомим майном доводиться і тим, що про це зазначали сторони в укладених ними правочинах, передбачаючи їх обов`язкове нотаріальне посвідчення, а також фактом внесення записів про них до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Факт того, що залізнична колія є нерухомим майном також встановлено постановою ВГСУ від 31 травня 2011p. у справі №3-22/177-09-4676.

Відповідач зазначає, що із змісту наявних в справі судових рішень в інших справах вбачається, що позовні вимоги полягали у визнанні прав власності за АРК «Антарктика» саме на дільницю залізниці з усіма розгалуженнями під якою розуміється як головна колія довжиною 6678 м., так і приналежні колії, які призначені для обслуговування головної колії, в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ - Паромна), а не тільки на одну головну колію довжиною 6678 м. Зазначена позовна вимога до остаточного вирішення спору не змінювалася. Під час розгляду справи судами встановлювався факт викупу за договором купівлі - продажу саме залізниці, яка була зазначена в додатку №1 до договору купівлі - продажу, який досліджувався під час розгляду справи, про що прямо зазначається в судових рішеннях. Під залізницею розуміється не окрема головна з`єднувальна колія довжиною 6678 м, а сукупність колій та споруд, які призначені для здійснення залізничних операцій на залізничній ділянці від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна).

Тому, суд першої інстанції, встановивши відсутність у позивача права на спірний об`єкт та відсутність факту порушення прав позивача, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скарну ПАТ «Антарктика» також заперечує проти її задоволення вказуючи те, що об`єкт нерухомості - спецавтоцентр був придбаний ТОВ «Авто Сервіс Компанія» у ЗАТ «ЗАЗ», а потім відчужений ТОВ "Авто Сервіс Компанія" на користь ТОВ "Ісагіс", а від останнього переданий у власність позивача, за відсутності в його складі естакади та під`їзної дороги до об`єкту нерухомості естакада та спецавтоцентру, а також залізничної колії. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо відсутності у позивача визначених законом підстав для виникнення права власності на спірні об`єкти та, відповідно, про необґрунтованість доводів про порушення його права власності. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апелянт зловживаючи процесуальними правами намагається здійснити спробу переглянути судові рішення, що набули чинності 17 років тому, у невстановлений законом спосіб, що є порушенням принципу правової визначеності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Згідно підпункту 25 статуту ПАТ "Антарктика", до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про вступ Товариства до складу та про вихід Товариства зі складу учасників (засновників) інших суб`єктів господарювання. Згідно підпункту 29 статуту, до виключної компетенції наглядової ради належить надання попередньої згоди на вчинення Товариством правочинів на суму, що перевищує 100 000 доларів США чи еквівалент цієї суми у будь-якій валюті у відповідності до курсу НБУ на день вчинення правочину або на суму, що перевищує 200 000 доларів США чи еквівалент цієї суми у будь-якій валюті у відповідності до курсу НБУ на день вчинення правочину, на рік. Таким чином, наглядова рада ПАТ "Антарктика" на підставі наданих їй статутом повноважень цілком правомірно здійснила відчуження майна товариства у вигляді внесення до статутного капіталу ТОВ "Пальміра Капітал".

Відповідач вважає, що суд першої інстанції, встановивши відсутність у позивача права на спірний об`єкт та відсутність факту порушення прав позивача, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте державний реєстратор та треті особи не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні державного реєстратора та представників третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 21.01.2001 апеляційним судом на підставі ст. ст. 13, 118 ГПК України залишено без розгляду заяви представника позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» та про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі № 916/2893/20, з огляду на те, що вказані заяви з процесуальних питань подані заявником після закінчення призначеного судом строку.

Так, суд апеляційної інстанції ухвалою від 14.12.2020 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «АГРОТРАНССЕРВІСБУД» на рішення господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/1801/20 та роз`яснив учасникам справи про їх право в строк до 05.01.2021 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попередив учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

Вищевказані заяви заявник подав до апеляційного суду 21.01.2021, тобто з пропуском призначеного судом строку.

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Також, в судовому засіданні 21.01.2001 апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування у прокуратури Одеської області завірених належним чином копій документів, вилучених відповідно до протоколу виїмки від 13.01.2003 року в межах кримінального провадження № 43, з огляду на те, що заявник всупереч положень статей 80, 81 ГПК України не зазначив які саме документи витребовуються, підстави, з яких випливає, що ці документи знаходяться у відповідної особи, не довів, що вжив заходи для отримання вказаних документів самостійно, а також, що такі документи входять до предмету доказування у даній справі.

В судовому засіданні 17.02.2021 апеляційний суд на підставі ст. ст. 13, 118 ГПК України залишив без розгляду клопотання представника позивача про витребування в Миколаївському апеляційному суді належним чином завірених копій тому № 6, тому № 7, тому № 8 та тому № 20 у справі № 1-3/11 (кримінальне провадження № 08), оскільки вказане клопотання з процесуальних питань також подано заявником після закінчення призначеного судом строку, а матеріали справи містять усі необхідні докази для вирішення даної справи по суті.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги усі учасники судового процесу в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте державний реєстратор та треті особи не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні державного реєстратора та представників третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, апеляційним судом установлено, що ТОВ «Агротранссервісбуд» позов подано з мотивів незаконного позбавлення права власності на майно внаслідок вчинення зі сторони відповідачів неправомірних дій по прийняттю наглядовою радою ПАТ «Антарктика» рішення про відчуження майна товариства шляхом внесення додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ «Пальміра Капітал» та державним реєстратором рішення щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ТОВ «Пальміра Капітал» на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж. Порушення своїх прав позивач вбачає у тому, що до складу ділянки залізничної колії відповідача-1 увійшли естакада та під`їзна дорога до об`єктів нерухомості естакади та спецавтоцентру за адресою: вул. Пивоварна, 11, смт. Таїрове, Овідіопольський район, Одеська область, які на праві власності належать позивачу.

Відповідності до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

З огляду на положення статті 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем у даному випадку обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України).

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2003 у справі № 17-5-30-20/7787, з урахуванням внесених до неї виправлень ухвалою від 18.10.2004, залишеною без змін постановами Вищого господарського суду України від 24.12.2003 і Верховного Суду України від 18.05.2004, визнано право власності за Акціонерною рибопромисловою компанією "Антарктика" на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна).

Вказаною постановою встановлено наступні обставини: 28.05.1994 року між Фондом державного майна України (продавець) та організацією орендарів «Антарктика» (покупець) було укладено договір купівлі - продажу, згідно з яким продавець продає, а покупець купує частину державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Антарктика». Передача майна оформлюється двостороннім актом приймання-передачі після повної оплати вартості об`єкту приватизації. 28.02.1996 року Фондом державного майна України та організацією орендарів орендного підприємства «Антарктика» підписано актом прийому-передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Антарктика» вартістю 84 336 390 000 крб та видано свідоцтво про право власності № 489 від 28.02.1996р. Інвентаризаційні описи, які підписані головою комісії - начальником управління Фонду державного майна України з боку продавця та генеральним директором і головним бухгалтером - з боку покупця, складають разом додаток № 1 до договору купівлі-продажу частки державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Антарктика» і містить перелік майна, викупленого організацією орендарів «Антарктика», в п. 326 якого зазначена залізниця. Відповідно до акту прийому-передачі від 01.07.1996 року організація орендарів «Антарктика» внесла в статутний фонд акціонерної рибопромислової компанії "Антарктика" як вступний внесок викуплене майно, у тому числі і 6678 м у межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку. Одеська залізниця була згодна визнати право власності АРК «Антарктика» на ділянку залізниці довжиною 6678м у межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку згідно ст. 4 Закону України «Про власність». Враховуючи вищевикладене, об`єктивно підтверджено набуття АРК „Антарктика" права власності на залізничну колію довжиною 6678 м на підставі ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» за умовами договору купівлі-продажу від 25.05.1994 року цілісного майнового комплексу ОП "Антарктика", укладеного між Фондом державного майна України та організацією орендарів "Антарктика", правонаступником якого є АРК "Антарктика". Зазначений договір не оспорений та не визнаний недійсним у встановленому порядку. Таким чином, АРК «Антарктика» є власником спірної ділянки залізничної під`їзної колії в установленому законом порядку. Ні відповідач Одеська залізниця, ні третя особа ТОВ «Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн» не довели належним чином своє право власності на спірний об`єкт.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.08.2004 у справі № 3/554, що набрало законної сили, позов АРК "Антарктика" задоволено частково, визнано недійсним наказ Міністерства транспорту України № 151 від 06.03.2002р. "Про відчуження державного майна Одеської залізниці?; визнано недійсним договір купівлі-продажу цілісного майна № ОД/П-020265-Д від 10.05.2002р. між Одеською залізницею та ТОВ "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн?; визнано недійсним акт прийомки-передачі від 01.07.2002р. між Одеською залізницею та ТОВ "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн? по договору купівлі-продажу цілісного майна № ОД/П-020265-Д від 10.05.2002р.; зобов`язано Дочірнє підприємство "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн? повернути АРК "Антарктика" ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна).

Вказаним рішенням встановлено наступні обставини: ДП "Хім-Ойл-Транзит- Юкрейн? неправомірно заволоділо ділянкою залізничної колії в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) та іншим майном, зазначеним у наказі № 151 від 06.03.2002р. Міністерства транспорту України та договорі купівлі-продажу цілісного майна № ОД/П-020265-Д від 10.05.2002р. Спірна ділянка залізничної колії вибула з володіння АРК "Антарктика" поза волею позивача внаслідок видання Міністерством транспорту України наказу № 151 від 06.03.2002р. і була придбана ТОВ "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн? за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, тому згідно ст. 388 ЦК України АРК "Антарктика" як власник цього майна має право витребувати це майно від ДП "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн?.

На виконання наказу господарського суду міста Києва від 15.08.2005р. по справі № 3/554 між АРК "Антарктика" та ТОВ "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн? було складено та підписано акт прийому-передачі ділянки залізничної під`їзної колії від 12.12.2005 року, відповідно до якого ТОВ "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн? передало, а АРК "Антарктика" прийняло ділянку залізничної під`їзної колії в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), а саме: - верхня будівля колій №№ 1, 3, 4, 6, 7, 10 (інв. № 12026) загальною довжиною 8574 м (в т.ч. стрілочні переводи); - земляне полотно (інв. № 11007) загальною довжиною 8574 м (в т.ч. три вбудовані залізобетонні труби); - два переїзди 3 та 2 категорії (інв. № 14065, 14066).

Відповідно до імперативних положень частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дійсно, преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, вищевказані обставини встановлені рішеннями судів, що набрали законної сили, у справах де брало участь ПАТ «Антарктика», щодо якого встановлено ці обставини, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, ПАТ "Антарктика" набуло право власності на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), та за актом прийому-передачі від 12.12.2005 р. було передано власнику не тільки вказану ділянку залізничної колії, але й приналежне майно: залізничні колії, споруди, стрілочні переводи, переїзди тощо, в тому числі колію № 7 та естакаду.

Із змісту вищевказаних судових рішень в інших справах випливає, що позовні вимоги АРК «Антарктика» полягали у визнанні права власності на ділянку залізниці з усіма розгалуженнями під якою розуміється як головна колія довжиною 6678 м., так і приналежні колії, які призначені для обслуговування головної колії, в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ - Паромна), а не тільки на одну головну колію довжиною 6678 м. Під час розгляду справи судами встановлено факт викупу за договором купівлі - продажу саме залізниці, яка була зазначена в додатку №1 до договору купівлі - продажу, який досліджувався під час розгляду справи, про що прямо зазначено в судових рішеннях. Під залізницею розуміється не окрема головна з`єднувальна колія довжиною 6678 м, а сукупність колій та споруд, які призначені для здійснення залізничних операцій на залізничній ділянці від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна). Дослідження змісту наведених рішень доводить, що під ділянкою залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ - Паромна) розуміється не тільки головна (з`єднувальна) колія довжиною 6678 м, а і усі її розгалуження (залізничні колії, включаючи колію №7) сукупною довжиною на той час 8574 м разом із розташованими на неї спорудами (включаючи з/д переїзди, естакаду і т.і.), тобто головна річ з приналежностями, призначеними для обслуговування головної (з`єднувальна) колії довжиною 6678 м, являє собою ділянку залізниці в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ - Паромна), факт викупу та право власності на яку встановлений судовими рішеннями, що набрали законної сили.

12.08.2004 року Одеським державним проектно-дослідним інститутом "Одесжелдопроект? на замовлення АРК "Антарктика" був виготовлений технічний паспорт під`їзного залізничного шляху АРК "Антарктика" на ст. Іллічівськ-Паромна, в якому відображені, зокрема, колія № 7.

У наступному, 30.08.2005 року КП "Бюро технічної інвентаризації? м. Іллічівська було виготовлено технічний паспорт на ділянку залізничної колії, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж, власником якої є АРК "Антарктика", де в плані залізничної колії міститься колія № 7 та примикаюча до неї естакада.

Судом установлено, що колія № 7 за своїм призначенням є витяжною колією, а естакада примикає до вказаної колії № 7, що сторонами не заперечується.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2011 у справі № 3-22/177-09-4676 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Антарктика" задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02 березня 2011 року та рішення господарського суду Одеської області від 29 листопада 2010 року скасовано частково. Позов в частині припинення права постійного користування земельною ділянкою задоволено. Припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 4,84 га у межах м. Іллічівськ Одеської області з постійного користування ДП „Одеська залізниця" за державним актом на право постійного користування землею № 57 від 27 квітня 2000 року. Припинено право постійного користування ДП „Одеська залізниця" земельною ділянкою площею 12,24 га у межах Овідіопольського району Одеської області за державним актом на право постійного користування землею № Рп-294-97 від 27 червня 1997 року. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про вилучення зазначених земельних ділянок рішення господарського суду Одеської області та постанову Одеського апеляційного господарського суду залишено без змін.

Вказаною постановою встановлено наступні обставини: Статутом залізниць України (ст. 64), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів № 457 від 06 квітня 1998 року передбачено, що до залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності. Під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування. Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Залізнична колія відноситься до нерухомого майна, її не можна вільно переміщувати у просторі. У разі переміщення залізничної колії відбудеться її знецінення та зміна призначення, оскільки вона не може використовуватись для транспортного обслуговування підприємства позивача (або підприємств - орендарів колії) у взаємодії із залізничним транспортом загального користування. Згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. № 507. інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін. Інженерні споруди класифікуються в основному за інженерним задумом, що визначається цільовим призначенням об`єкта. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна" № 1442 від 28 жовтня 2004 року визначено, що споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тунелі, естакади, мости тощо). З вищезазначеного вбачається, що ділянка залізничної колії довжиною 6678 м. в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпоромного парку (Іллічівськ-Паромна), розташована за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна. 1-ж (колишня вул. Центральна № 1/119-С), це нерухоме майно, а саме споруда.

Відповідно до імперативних положень частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брало участь ПАТ «Антарктика», щодо якої встановлено ці обставини, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Залізнична колія - за визначенням, це комплекс інженерних споруд та пристроїв, що утворюють дорогу із рейковою колією, призначених пропускати залізничний рухомий склад із установленою швидкістю. Основні елементи залізничної колії: верхня будова - рейки із скріпленнями, стрілочні переводи, шпали, баластний шар; нижня будова - земляне полотно, мости, естакади, тунелі, труби і спеціальні споруди для пропуску води, підпірні стіни, укріплювальні і захисні споруди. Ширина широкої колії в Україні 1520 мм (за кордоном найчастіше 1435 мм), вузької - переважно 600 і 900 мм.

Отже, як залізнична колія, так і її основний елемент естакада, входять до комплексу інженерних споруд та пристроїв, що утворюють дорогу із рейковою колією, і є нерухомим майном, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни призначення.

Після повернення ділянки залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) у власність АРК "Антарктика", останньою було передано вказану залізничну під`їзну колію в оренду Акціонерному товариству закритого типу "Іллічівський морський рибний порт? за договором оренди від 13.12.2005р., копія якого міститься в матеріалах справи. Так, на підставі вказаного договору оренди АРК "Антарктика" за актом приймання-передачі об`єкта оренди від 13.12.2005р. передала, а АТЗТ "Іллічівський морський рибний порт? прийняло у користування під`їзну залізничну колію в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), що складається з під`їзного (перегінного) путі, путей районного парку: два приймально-відправних, вантажно-розвантажувальний, ходовий, витяжний, а також іншого майна відповідно до технічного паспорту, виконаного Одеським державним проектно-дослідним інститутом "Одесжелдопроект? у 2004 році.

Таким чином, починаючи з 13.12.2005 року, під`їзна залізнична колія від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) з усіма її складовими знаходиться в користуванні у АТЗТ "Іллічівський морський рибний порт? на умовах оренди.

11.03.2008 року КП "Бюро технічної інвентаризації? Іллічівської міської ради було видано реєстраційне посвідчення на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), що розташована за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж (колишня вул. Центральна, № 1/119-С), згідно якого вказана ділянка в цілому зареєстрована та належить Акціонерній рибопромисловій компанії "Антарктика" на праві колективної власності на підставі ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 18.10.2004р. та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2003 р., про що внесено запис в реєстрову книгу № ЮНБ1 за реєстровим № 56 сторінка № 138.

Відповідно до статуту ПАТ «Антарктика», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів, оформленим протоколом № 1/2017 від 23.05.2017, товариство є правонаступником Акціонерної рибопромислової компанії "Антарктика".

Згідно з п.п. 16 п. 9.2.3 статуту ПАТ "Антарктика" до виключної компетенції наглядової ради належить вирішення питань про участь Товариства у промислово фінансових групах та інших об`єднаннях, про заснування інших юридичних осіб.

Згідно з п.п. 24 до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про придбання часток (акцій, корпоративних прав) в статутних капіталах інших господарюючих суб`єктів або продаж часток (акцій, корпоративних прав), що належать Товариству в статутних капіталах інших господарюючих суб`єктів.

Згідно з п.п. 25 до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про вступ Товариства до складу та про вихід Товариства зі складу учасників (засновників) інших суб`єктів господарювання.

Згідно з п.п. 29 до виключної компетенції наглядової ради належить надання попередньої згоди на вчинення Товариством правочинів на суму, що перевищує 100 000 доларів США чи еквівалент цієї суми у будь-якій валюті у відповідності до курсу НБУ на день вчинення правочину або на суму, що перевищує 200 000 доларів США чи еквівалент цієї суми у будь-якій валюті у відповідності до курсу НБУ на день вчинення правочину, на рік.

01.06.2017 року на засіданні наглядової ради ТОВ "Антарктика" прийнято рішення, оформлене протоколом, про відчуження майна товариства шляхом внесення додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ "Пальміра Капітал", а саме: ділянки залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), яка знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж, із загальною вартістю 1834794,92 грн.

12.06.2017 року на загальних зборах учасників ТОВ "Пальміра Капітал" прийнято рішення, оформлене протоколом № 1, яким збільшено статутний капітал Товариства за рахунок внесків учасника ПАТ "Антарктика" до 1836794,92 грн. шляхом внесення майна до статутного капіталу товариства, а саме: ділянки залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), яка знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж, із загальною вартістю 1834794,92 грн.

Того ж дня, вказаний протокол № 1 було приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі на № 1022.

20.06.2017 року між ПАТ "Антарктика" (учасник) та ТОВ "Пальміра Капітал" (товариство) було складено та підписано акт прийому-передачі, за яким ПАТ "Антарктика" передало в якості внеску в статутний капітал товариства, а ТОВ "Пальміра Капітал" прийняло належне учаснику на праві власності нерухоме та інше майно на загальну суму 1834794,02 грн., а саме ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, що знаходиться за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж, а також, не обмежуючись, все інше невідокремлене від цього нерухомого майна приналежне майно, необхідне для функціонування зазначеного об`єкту нерухомості та інше майно.

Того ж дня, вказаний акт прийому-передачі було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі на №№ 1784, 1785.

При цьому, відповідно до опису майна до акту прийому-передачі від 20.06.2017р., яке передано до статутного капіталу ТОВ "Пальміра Капітал", сторонами визначено перелік майна, яке передається до статутного фонду останнього, зокрема, спірна колія № 7 - Витяжна, від СРР СП4 до Упор - 338,70 метрів та естакада ПК3 + 38,70 (колія № 7 Районного парку) - залізобетон, метал.

21.06.2017 року ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж, зареєстровано на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пальміра Капітал" (номер запису про право власності 21113004), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 104112237 від 17.11.2017р.

У наявному в матеріалах справи технічному паспорті, виготовленому КП "Бюро технічної інвентаризації? Чорноморської міської ради Одеської області 18.02.2020р. на ділянку залізничної колії: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Цетральна, 1-Ж, власником якої є ТОВ "Пальміра Капітал", міститься схема розташування залізничної колії, з якої вбачається наявність спірної колії № 7 та примикаючої до неї естакади.

Як вже було зазначено вище, порушення своїх прав позивач вбачає у тому, що до складу ділянки залізничної колії ТОВ "Пальміра Капітал" увійшли естакада та під`їзна дорога до об`єктів нерухомості естакади та спецавтоцентру за адресою: вул. Пивоварна, 11, смт. Таїрове, Овідіопольський район, Одеська область, які на праві власності належать позивачу.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вказані положення Кодексу кореспондуються з нормами ст. 41 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правові підстави набуття права власності визначено у гл. 24 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку.

Право власності як і будь-яке інше суб`єктивне право виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на первісні та похідні. До первісних підстав відносяться ті способи, за якими право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно (ст. 331), переробка речі (ст. 332), привласнення загальнодоступних дарів природи (ст. 333), безхазяйна річ (ст. 335), набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився (ст. 336), знахідка (ст. 338), бездоглядна домашня тварина (ст. 341), скарб (ст. 343), набувальна давність (ст. 344), викуп пам`ятки історії та культури (ст. 352), реквізиція (ст. 353), конфіскація (ст. 354). До похідних відносяться ті підстави, за якими право власності на річ виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом).

Водночас судом не встановлено жодних з вище перелічених підстав набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Частиною першою статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Разом з тим, належних доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що спірне майно є власністю позивача, останнім до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 26.05.1995 року Овідіопольською районною радою народних депутатів Одеської області було прийнято рішення № 47 "Про видачу державного акту на право постійного користування земельною ділянкою АТ "ЗАЗ? (Запорізький автомобільний завод "Комунар?), на підставі якого Акціонерному товариству "ЗАЗ? (Запорізький автомобільний завод "Комунар?) 01.06.1995р. було видано державний акт серії ОД-18 на право постійного користування землею загальною площею 4,68 га, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № Р-253-95. Згідно вказаного державного акту землю площею 4,68 га надано у постійне користування для обслуговування будівель та споруд фірменного комплексу по продажу та обслуговуванню легкових автомобілів.

18.19.2007 року між Закритим акціонерним товариством з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод? (ЗАТ "ЗАЗ?) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Сервіс Компанія" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1 якого продавець за цим договором передає у власність покупця, а покупець приймає належний продавцю об`єкт нерухомості - спецавтоцентр, розташований згідно з рішенням виконкому Таїровської селищної ради "Про затвердження назви вулицям в зв`язку з перейменуванням деяких вулиць в житлових масивах с. Мізікевича та за межами населених пунктів? № 197 від 22.10.2004 року за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, а саме: літ. № 1 - СТО-3, бетон, загальною площею 155,0 кв.м; літ. № 2 - прохідна (КПП), бетон, загальною площею 72,0 кв.м; літ. № 3 - САЦ (незакінчене), бетонні блоки, загальною площею 1110,9 кв.м; літ. № 4 - КПП-2, бетон, загальною площею 15,8 кв.м; літ. № 5 - охоронне приміщення, бетонні блоки, загальною площею 202,1 кв.м; літ. № 6 - вбиральня, бетонні блоки, загальною площею 4,5 кв.м; літ. № 7 - ємність для води, метал, загальною площею 5,8 кв.м; літ. № 8 - склад-ангар, бетон, загальною площею 251,3 кв.м; літ. № 9, 10, 11 - сторожові вежі, бетонні блоки, загальною площею 60,5 кв.м; літ. № 12-16 - ворота; літ. № 17 - огорожа, збірні з/б плити; літ. № 18 - площадка-накопичувач.

У п. 1.2 даного договору зазначено, що це майно належить продавцю на праві колективної власності на підставі Реєстраційного посвідчення на об`єкт нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам, виданого Овідіопольським бюро технічної інвентаризації 13.07.1999р., та записано у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 1, що підтверджується витягом № 15527268 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 09.08.2007р. Площа земельної ділянки, на якій розташований відчужуваний об`єкт нерухомого майна - 46800 кв.м., право користування якою підтверджується договором оренди земельної ділянки № 2404 від 11.04.2006р.

Того ж дня, вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Нарохою О.В. та зареєстровано у реєстрі за № 3560.

Відповідно до акту прийому-передачі майнового комплексу від 18.09.2007 року ЗАТ "ЗАЗ? передало, а ТОВ "Авто Сервіс Компанія" прийняло у власність об`єкт нерухомості - спецавтоцентр, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, у наступному складі: 1) площадка накопичувач (літ. 18, огорожа літ. 17, ворота № 12-16, ємність для води літ. 7), інв. № 436; 2) будівля станції технічного обслуговування (СТО-3 літ. 1, САЦ (незакінчене) літ. 3, вбиральня літ. 6, склад-ангар лі. 8), інв. № 4361; 3) прохідна спецавтоцентру (прохідна (КПП) літ. 2, КПП-2 літ. 4, охоронне приміщення літ. 5, сторожові вежі літ. 9, 10, 11).

04.10.2007 року об`єкт - спецавтоцентр (реєстраційний номер: 19519934) за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, буд. 11, було зареєстровано на праві приватної власності за ТОВ "Авто Сервіс Компанія", що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Таким чином, за умовами даного договору купівлі-продажу від 18.09.2007р. та за актом прийому-передачі майнового комплексу від 18.09.2007р., ТОВ "Авто Сервіс Компанія" набуло право власності на об`єкт нерухомості "Спецавтоцентр" виключно у складі будівель та споруд, зазначених в п. 1.1 договору, при цьому за вказаним договором відчуження спірних естакади та під`їзної дороги, про які вказує позивач, не здійснювалось.

Разом з тим, 28.11.2007 між Закритим акціонерним товариством з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод? (ЗАТ "ЗАЗ?) (продавець) та ТОВ "Авто Сервіс Компанія" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 8369, відповідно до п. 1.1 якого продавець за цим договором передає у власність покупця, а покупець приймає належне продавцю нерухоме майно - споруду - Естакада, розташовану згідно з рішенням виконкому Таїровської селищної ради "Про затвердження назви вулицям в зв`язку з перейменуванням деяких вулиць в житлових масивах с. Мізікевича, та за межами населених пунктів" № 197 від 22 жовтня 2004 року за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на відміну від попереднього договору купівлі-продажу від 18.09.2007, у даному договорі не зазначено будь-яких підстав знаходження відчужуваного за цим договором нерухомого майна у власності продавця.

Відповідно до акту прийому-передачі від 03.12.2007 року ЗАТ "ЗАЗ? передало, а ТОВ "Авто Сервіс Компанія" прийняло у власність нерухоме майно - споруду - Естакада, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11.

Крім того, 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод? (ЗАТ "ЗАЗ?) (продавець) та ТОВ "Авто Сервіс Компанія" (покупець) було укладено ще один договір купівлі-продажу майна № 03-03/08, відповідно до п. 1.1 якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає належну продавцю споруду - Під`їзна дорога до об`єктів нерухомості Естакади та Спецавтоцентру (інв. № 36), розташованих згідно з рішенням виконкому Таїровської селищної ради "Про затвердження назви вулицям в зв`язку з перейменуванням деяких вулиць в житлових масивах с. Мізікевича, та за межами населених пунктів" № 197 від 22 жовтня 2004 року за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11 (додаток № 1 до договору).

При цьому, на відміну від попереднього договору купівлі-продажу від 18.09.2007, у даному договорі також не зазначено будь-яких підстав знаходження відчужуваного за цим договором нерухомого майна у власності продавця.

Відповідно до акту прийому-передачі від 03.03.2008 року ЗАТ "ЗАЗ? передало, а ТОВ "Авто Сервіс Компанія" прийняло у власність споруду - Під`їзна дорога, розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11.

Вказані договори купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2007 та від 03.03.2008 укладені сторонами у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчені.

Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

За змістом статті 210 ЦК України, у редакції чинній час укладання вказаних договорів, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, в редакції чинній на час укладання вказаних договорів, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, під час відчуження ЗАТ "ЗАЗ" спірних об`єктів - естакади та під`їзної дороги, які визначені у вказаних договорах купівлі-продажу саме нерухомим майном, сторонами мала бути дотримана обов`язкова форма цих договорів, а саме вони підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Разом з тим, договори купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2007 та від 03.03.2008 за формою не відповідають вимогам, встановленим законом до такого виду договорів, оскільки не були нотаріально посвідчені, державну реєстрацію їх не здійснено, а тому ці договори в силу закону є нікчемними та не створювали жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Крім того, згідно з ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

На підтвердження перебування залізничної колії та естакади із 1980 року у власності АТ "ЗАЗ? у зв`язку із здійсненням останнім будівництва вказаної естакади, позивач посилається на Технічний паспорт залізничного під`їзного шляху ВАТ "АвтоЗАЗ? ст. Іллічівськ-Паромна районний парк Одеської залізничної дороги, виготовлений у 1998 році МП "Універсалпроект?.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано такі посилання позивача безпідставними, оскільки технічний паспорт за своєю правовою природою не є правовстановлюючим документом, не спрямований на визначення наявних прав власності, а також не містить достатніх відомостей щодо наявних прав, натомість він є документом, який містить технічні характеристики об`єкту. При цьому, запис у п. 1.1 вказаного техпаспорту про те, що будівництво під`їзного шляху закінчено в 1980 році, не свідчить про здійснення будівництва саме ВАТ "АвтоЗАЗ?. Зазначення у ньому про те, що залізничний під`їзний шлях належить ВАТ "АвтоЗАЗ? унеможливлює достовірно визначити, на яких саме правах - власності чи будь-якому іншому праві. Крім того, зазначений технічний паспорт був виготовлений у 1998 році, саме в той час, коли залізничні шляхи знаходилися у володінні Одеської залізниці, які в подальшому були відчужені останньою на користь ТОВ "Хім-Ойл-Транзит-Юкрейн? за договором купівлі-продажу від 10.05.2002р., який був визнаний недійсним рішенням господарського суду міста Києва від 04.08.2004 у справі № 3/554 саме з огляду на те, що колії належать на праві власності АРК "Антарктика".

Таким чином, вірним є висновок місцевого суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перебування спірних об`єктів нерухомості у власності ЗАТ "ЗАЗ? на момент укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2007р. № 8369 та від 03.03.2008р. № 03-03/08, які передбачали відчуження естакади та під`їзної дороги.

Водночас, матеріали справи не містять доказів існування суперечностей щодо спірних об`єктів з боку ЗАТ "ЗАЗ" та ТОВ "Авто Сервіс Компанія" як власників майна, оскільки у разі наявності у останніх титулу власників вони мали бути обізнаними про перебування естакади та під`їзної дороги у володінні, користуванні та розпорядженні АРК "Антарктика" (правонаступником якої є ПАТ "Антарктика"). Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ЗАТ "ЗАЗ" та ТОВ "Авто Сервіс Компанія" утримували вказані об`єкти та здійснювали інші правомочності власників відповідного майна.

При цьому, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23025299 від 16.06.2014р., об`єкт нерухомого майна спецавтоцентр, реєстраційний номер об`єкту - 37, загальною площею 1877,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, який належав на праві приватної власності ТОВ "Авто Сервіс Компанія" (номер запису про право власності: 6016473; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу № 3560 від 18.09.2007р., видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В.), складався з наступних частин: літ. 1 - СТО - 3, бетон, загальною площею 155,0 кв.м; літ. 2 - прохідна (КПП), бетон, загальною площею 72,0 кв.м; літ. 3 - САЦ, бетонні блоки, загальною площею 1110,9 кв.м; літ. 4 - КПП-2, бетон, загальною площею 15,8 кв.м; літ. 5 - охоронне приміщення, бетонні блоки, загальною площею 202,1 кв.м; літ. 6 - вбиральня, бетонні блоки, загальною площею 4,5 кв.м; літ. 7 - ємність для води, метал, загальною площею 5,8 кв.м; літ. 8 - склад-ангар, бетон, загальною площею 251,3 кв.м; літ. 9, 10, 11 - сторожові вежі, бетонні блоки, загальною площею 60,5 кв.м; літ. 12-16 - ворота; літ. 17 - огорожа, збірні з/б плити; літ. 18 - площадка-накопичувач.

Таким чином, судом установлено, що під час проведення 11.06.2014р. державної реєстрації права власності ТОВ "Авто Сервіс Компанія" на об`єкт нерухомості - спецавтоцентр, до складу останнього не були включені спірні естакада та під`їзна дорога, а відтак, об`єкт нерухомості "Спецавтоцентр" був переданий ТОВ "Авто Сервіс Компанія" без естакади та під`їзної дороги, а посилання позивача на набуття їх у власність останнім за договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 28.11.2007р. № 8369 та від 03.03.2008р. № 03-03/08 не може бути прийнято до уваги, з огляду на їх нікчемність.

У наступному, 12.06.2019 року між ТОВ "Авто Сервіс Компанія" (продавець) та ТОВ "Ісагіс" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) спецавтоцентр, загальною площею 1877,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11, який складається з: літ. 1 - СТО - 3, бетон, загальною площею 155,0 кв.м; літ. 2 - прохідна (КПП), бетон, загальною площею 72,0 кв.м; літ. 3 - САЦ, бетонні блоки, загальною площею 1110,9 кв.м; літ. 4 - КПП-2, бетон, загальною площею 15,8 кв.м; літ. 5 - охоронне приміщення, бетонні блоки, загальною площею 202,1 кв.м; літ. 6 - вбиральня, бетонні блоки, загальною площею 4,5 кв.м; літ. 7 - ємність для води, метал, загальною площею 5,8 кв.м; літ. 8 - склад-ангар, бетон, загальною площею 251,3 кв.м; літ. 9, 10, 11 - сторожові вежі, бетонні блоки, загальною площею 60,5 кв.м; літ. 12-16 - ворота; літ. 17 - огорожа, збірні з/б плити; літ. 18 - площадка-накопичувач. Об`єкт розташований на земельній ділянці загальною площею 4,6797 га, кадастровий номер: :01:003:0422, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11.

У п. 1.2 даного договору зазначено, що об`єкт, що відчужується, належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Нарохою О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 3560, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 37, номер запису про право власності: 6016473, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 23025299, сформованого 16.06.2014 Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області.

Того ж дня, вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. та зареєстровано у реєстрі за № 1638.

Разом з тим, того ж дня, тобто 12.06.2019 року ТОВ "Авто Сервіс Компанія" (продавець) та ТОВ "Ісагіс" (покупець) уклали додаткову угоду № 1 до даного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019р., якою сторони вирішили викласти п. 1.1 договору у новій редакції та доповнили перелік майна, що відчужується, спорудами - естакада та під`їзна дорога до об`єкту нерухомості естакада та спецавтоцентру.

Між тим, вказана додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019 укладена сторонами у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчена.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, при укладенні вказаної додаткової угоди № 1 від 12.06.2019р. до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019р. сторонами не було дотримано обов`язкової її форми - нотаріального посвідчення, а тому вона в силу закону є нікчемною та не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з її недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Отже, за умовами зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019р., ТОВ "Ісагіс" набуло право власності на об`єкт нерухомості "Спецавтоцентр" виключно у складі будівель та споруд, зазначених в п. 1.1 даного договору, без урахування додаткової угоди до нього, тобто спірні естакада та під`їзна дорога не перейшли у власність ТОВ "Ісагіс".

У наступному, 27.09.2019 року ТОВ "Ісагіс", як єдиний засновник ТОВ "Агротранссервісбуд", прийняло рішення № 1 створити ТОВ "Агротранссервісбуд" та затвердити його статутний капітал у розмірі 800 000 грн., який складається з нерухомого майна у вигляді спецавтоцентру, загальною площею 1877,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11, до складу якого входить: літ. 1 - СТО - 3, бетон, загальною площею 155,0 кв.м; літ. 2 - прохідна (КПП), бетон, загальною площею 72,0 кв.м; літ. 3 - САЦ, бетонні блоки, загальною площею 1110,9 кв.м; літ. 4 - КПП-2, бетон, загальною площею 15,8 кв.м; літ. 5 - охоронне приміщення, бетонні блоки, загальною площею 202,1 кв.м; літ. 6 - вбиральня, бетонні блоки, загальною площею 4,5 кв.м; літ. 7 - ємність для води, метал, загальною площею 5,8 кв.м; літ. 8 - склад-ангар, бетон, загальною площею 251,3 кв.м; літ. 9, 10, 11 - сторожові вежі, бетонні блоки, загальною площею 60,5 кв.м; літ. 12-16 - ворота; літ. 17 - огорожа, збірні з/б плити; літ. 18 - площадка-накопичувач та розташований на земельній ділянці загальною площею 4,6797 га, кадастровий номер: :01:003:0422, за вищевказаною адресою.

30.09.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи - ТОВ "Агротранссервісбуд", номер запису: 0004404.

08.10.2019 року ТОВ "Ісагіс", як учасником ТОВ "Агротранссервісбуд", було прийнято рішення № 2 виправити помилку у переліку нерухомого майна, яке входить до переліку статутного капіталу ТОВ "Агротранссервісбуд", у зв`язку з чим вказаний перелік викладено у новій редакції, згідно з яким статутний капітал ТОВ "Агротранссервісбуд" у розмірі 800 000 грн. складається з нерухомого майна у вигляді спецавтоцентр, загальною площею 1877,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вулиця Пивоварна, 11, до складу якого входять, зокрема, споруди - естакада та під`їзна дорога (з/д колія) до об`єкту нерухомості естакада та спецавтоцентру, розташований на земельній ділянці загальною площею 4,6797 га. Вказане рішення посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. та зареєстровано у реєстрі за № 1735, при цьому із зазначенням про те, що факти, викладені в цьому документі, нотаріусом не перевірялись.

Разом з тим, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ТОВ "Ісагіс" не набуло право власності на естакаду та під`їзну дорогу (з/д колія) до об`єктів нерухомості естакади та спецавтоцентру, а тому не будучи їх власником й не могло вносити їх до статутного капіталу ТОВ "Агротранссервісбуд" за рішенням № 2 від 08.10.2019.

Водночас, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201205579, 29.11.2019р. об`єкт нерухомого майна спецавтоцентр (реєстраційний номер об`єкта: 237), за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, зареєстровано на праві приватної власності за ТОВ "Агротранссервісбуд" (номер запису про право власності 34442604); підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі майнового внеску до статутного капіталу ТОВ "Агротранссервісбуд", номер 126, 127 від 21.11.2019, видавник: приватний нотаріус Овідіопольського міського нотаріального округу Одеської області Чімбер О.В. При цьому з вказаної інформаційної довідки вбачається, що 20.09.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. були внесені зміни відомостей про склад об`єкту нерухомого майна, а саме до переліку складових частин об`єкту нерухомого майна - спецавтоцентру включено естакаду, ІІ та з/д колію, ІІІ; підстава внесення змін: додано технічний паспорт від 19.09.2019р., видавник ТОВ "Пром-Строй-Лтд?, та додано довідку № 166474 від 19.09.2019р.

19.09.2019 року ТОВ "Пром-Строй-Лтд? на замовлення ТОВ "Ісагіс" було виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, та з експлікації до схеми розташування будівель та споруд якого вбачається наявність в переліку естакади, ІІ та з/д колії, ІІІ.

При цьому із довідки ТОВ "Пром-Строй-Лтд? № 166474 від 19.09.2019р. вбачається, що її видавник під час проведення технічної інвентаризації посилається на п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127. Водночас, положення вказаної Інструкції (в редакції, чинній на дату проведення технічної інвентаризації та складення технічного паспорту 19.09.2019р.) не містять п. 3.2, вказаний пункт наявний в попередній редакції Інструкції, яким визначався порядок проведення обмірювальних робіт, у зв`язку з чим суд ддійшов висновку, що технічна інвентаризація об`єкту за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, проводилася згідно нечинних положень Інструкції.

Між тим, відповідно до п. 28 вказаної Інструкції (в редакції, чинній на дату проведення технічної інвентаризації та складення технічного паспорту 19.09.2019р.) перед виконанням робіт з технічної інвентаризації суб`єкт господарювання звертається до зберігача із запитом (додаток 16) про надання копій матеріалів технічної інвентаризації, крім випадку наявності відомостей про об`єкт нерухомого майна у Реєстрі об`єктів нерухомого майна. При цьому, враховуючи, що на час проведення технічної інвентаризації в Реєстрі об`єктів нерухомого майна були відсутні відомості про наявність у складі об`єкту Спецавтоцентр естакади та з/д колії, то відповідно ТОВ "Пром-Строй-Лтд? зобов`язано було звернутися до зберігача із відповідним запитом про надання копій матеріалів технічної інвентаризації, однак матеріали справи не містять доказів такого звернення.

Крім того, довідка № 166474 від 19.09.2019р., яка стала підставою для внесення змін приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. до відомостей про склад об`єкту нерухомого майна, а саме до переліку складових частин об`єкту нерухомого майна - спецавтоцентру, взагалі не містить зазначень та посилань на естакаду чи з/д колію.

З огляду на викладене, технічний паспорт, складений 19.09.2019р. ТОВ "Пром-Строй-Лтд?, а також довідка № 166474 від 19.09.2019р., не можуть бути підставою для виникнення у позивача права власності на естакаду та з/д колію за відсутності інших належних та допустимих доказів.

Крім того, слід зазначити про суперечність наведених позивачем даних про спірну з/д колію. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201205579 до складу об`єкту нерухомості спецавтоцентру входить, зокрема, естакада, ІІ та з/д колія, ІІІ, тоді як в інших документах, на які посилається позивач, зокрема договорі купівлі-продажу майна № 03-03/08 від 03.03.2008р. та додатковій угоді № 1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2019р. вказано про під`їзну дорогу до об`єктів нерухомості естакади та спецавтоцентру, а не з/д колію ІІІ.

Більш того, судом установлено, що об`єкт нерухомості спецавтоцентр розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0422 за адресою: смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 11, тоді як естакада та під`їзна дорога до спецавтоцентру і естакади розміщені на сусідній земельній ділянці із кадастровим номером :01:003:4841, за адресою: смт. Таїрове, вул. Пивоварна, 12. Саме з вказаних обставин (розташування на іншій земельній ділянці) естакаду та під`їзну дорогу було виключено з інвентаризації, яка проводилась у зв`язку з передачею у 2007 році ЗАТ з іноземною інвестицією "Запорізький автомобілебудівний завод? у власність ТОВ „Авто Сервіс Компанія" нерухомого майна за договором купівлі-продажу № 8369 від 28.11.2007 року, про що свідчать надані Комунальним підприємством Овідіопольської районної ради "Овідіопольсервіс" матеріали інвентаризаційної справи № 283 щодо об`єктів нерухомості за адресою: смт. Таїрове, Овідіопольського району, вул. Пивоварна, 11, "Спецавтоцентр", зокрема, схематичний план земельної ділянки та технічні характеристики нерухомості з інформацією щодо складу об`єкту нерухомості за вищевказаною адресою (будівлі та споруди). Отже, розташування спірних об`єктів - естакади та під`їзної дороги на земельній ділянці, що не перебувала у користуванні ТОВ „Авто Сервіс Компанія", а на теперішній час у позивача, відповідно унеможливлює оформлення права власності на такі об`єкти як ТОВ „Авто Сервіс Компанія", так і в подальшому позивачем. Наведені обставини позивачем та третіми особами не спростовані.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі доказів та з урахуванням судових рішень у справах № 17-5-30-20/7787, № 3/544, № 3-22/177-09-4676 за участю ПАТ «Антарктика» з достовірністю установлено, що до власності ТОВ "Авто Сервіс Компанія", ТОВ "Ісагіс" та ТОВ "Агротранссервісбуд" було передано об`єкт нерухомості "Спецавтоцентр" виключно в складі будівель та споруд, визначених нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, а право власності на спірні об`єкти - естакада та під`їзна дорога до об`єкту нерухомості "Спецавтоцентр" вказані особи ніколи не набували. На момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом належним власником естакади та залізничної колії № 7 у складі об`єкту нерухомості „Ділянка залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08), за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж, є ТОВ "Пальміра Капітал", яке набуло право власності на вказане майно за актом прийому-передачі у зв`язку з внесенням його до статутного капіталу ПАТ «Антарктика».

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача щодо порушення його права власності, оскільки ним не доведено виникнення у нього права власності на спірні об`єкти - естакада та під`їзна дорога до об`єкту "Спецавтоцентр", а також не доведено наявності у нього жодних прав на об`єкт нерухомості „Ділянка залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08), за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1-Ж.

Також колегія суддів враховує, що оспорюване рішення наглядової ради ПАТ «Антарктика» від 01.06.2017 про відчуження майна шляхом внесення додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ "Пальміра Капітал" та оспорюване рішення державного реєстратора від 21.06.2017 щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності ТОВ «Пальміра Капітал» на ділянку залізничної колії довжиною 6678 м в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпаромного парку (Іллічівськ-Паромна) були прийняті взагалі ще задовго до того, як позивач 30.09.2019 був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто набув цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи, у тому числі і право на захист своїх прав та інтересів як власник спірного майна, більш ніж через два роки після прийняття оспорюваних ним рішень, що, відповідно, свідчить про те, що на момент їх прийняття, права та охоронювані законом інтереси позивача не були і не могли бути порушеними оспорюваними ним рішеннями.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні і господарський суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника колегія суддів не бере до уваги, з огляду на таке.

Твердження скаржника про те, що ані естакада, ані під`їзна дорога до спецавтоцентру та естакади ніколи не належали ТОВ «Пальміра Капітал» та є незаконно привласненими відповідачем, належним доказом здійснення будівництва естакади АТ «ЗАЗ», майном якого володіє позивач станом на сьогоднішній день, є виготовлення у 1998 році МП «Універсалпроект» технічного паспорту залізничного під`їзного шляху ст. Іллічівськ-Паромна районний парк Одеської залізничної дороги і станом на сьогоднішній день позивач є власником об`єкта нерухомості спецавтоцентр, естакади та під`їзної дороги до спецавтоцентру та естакади, які є одним майновим комплексом розміщеним на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, спростовується встановленими судом обставинами справи наведеними у мотивувальній частині даної постанови.

Скаржник безпідставно стверджує про необхідність ТОВ «Пальміра Капітал», як власнику колії, оформлювати та мати в якості підтвердження наявного права власності документи, що наведені в Статуті залізниць України, оскільки такі документи пов`язані не з виникненням права власності, а з організацією експлуатації колії. Наявні у справі матеріали свідчать про те, що зазначені скаржником документи, зокрема інструкція з порядку обслуговування і організації руху, технічний паспорт з кресленнями споруд, повздовжніх та поперечних профілів колій і т.і., наявність яких визначена чинним законодавством, розроблені, затверджені у встановленому порядку та використовуються ТОВ «Чорноморський рибний порт», який орендує залізничні колії у ТОВ «Пальміра Капітал» та здійснює їх експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку.

Посилання скаржника на те, що організація орендарів «Антарктика» діючи у змові із Фондом державного майна України реалізують процедуру приватизації АРК «Антарктика» залізничної колії на свою користь, а судді Вищого господарського суду України у 2003 році діяли упереджено при вирішенні справи та власним рішенням створили умови для вибуття із власності держави залізничної колії, на підставі незаконних судових рішень, які ухвалюються із порушенням норм діючого законодавства та цілком ігноруючи обставини справи, грунтуються лише на власних суб`єктивних припущеннях та не заслуговують на увагу з огляду на те, що факт такої змови організації орендарів «Антарктика» із Фондом державного майна України правоохоронним чи іншим компетентним органом не встановлено.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

А тому, такі огульні бездоказові звинувачення на адресу центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, яким є Фонд державного майна України, та на адресу найвищого суду у системі судоустрою України, який розглядає справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, яким на той час був Вищий господарський суд України, і рішення якого були остаточними і не підлягали оскарженню, свідчать лише про низький рівень правової культури автора апеляційної скарги, оскільки форма викладу такої скарги із застосуванням звинувачень суддів у вчиненні злочину явно виходить за межі допустимої незгоди з діяльністю органу судової влади та завдає шкоди авторитету судової влади.

Помилковими слід визнати також доводи скаржника, що залізнична колія не є об`єктом нерухомого майна, що виключає можливість реєстрації права власності на останню у Державному реєстрі права власності, а також що у ТОВ «Пальміра Капітал» відсутні документи, що можуть підтверджувати права на залізничні під`їзні колії, оскільки документами, які можуть підтверджувати права на залізничні під`їзні колії можуть бути лише акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею порядку обслуговування залізничних під`їзних колій для залізничної колії, масштабний план, технічний паспорт, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій, креслення штучних споруд, оскільки такі доводи обґрунтовано спростовано у мотивувальній частині даної постанови.

Також скаржник помилково вважає, що відсутність нотаріального посвідчення підписів в опису майна, який є окремим документом, має наслідком недійсність належним чином нотаріально оформленого правочину з передачі майна до статутного капіталу.

Проте, така позиція є помилковою з огляду на те, що за ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації.

Судом установлено, що ТОВ «Пальміра Капітал» набуло права власності на об`єкт нерухомості - ділянку залізничної колії довжиною 6678м. в межах від Іллічівського морського рибного порту до передпоромного парку (Іллічівськ Паромна) з усіма розгалуженнями, що є невідокремленим приналежним майном, необхідним для функціонування зазначеного об`єкта нерухомості, на підставі правочину про передачу майна до статутного капіталу, який оформлений нотаріально посвідченим актом прийому-передачі від 20.06.2017р. з проведенням державної реєстрації цього права. Наведеним спростовуються доводи скаржника про відсутність законних підстав для виникнення у ТОВ «Пальміра Капітал» права власності на зазначений об`єкт нерухомості та про незаконність державної реєстрації.

Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні його клопотання про витребування доказів та фактично не встановлено того факту, який саме склад об`єктів перебував у власності АРК «Антарктика», а на даний час й у складі ТОВ «Пальміра Капітал», колегією суддів відхиляється, оскільки матеріали справи містять усі необхідні докази для вирішення даної справи по суті і відсутність (наявність) у справі зазначених документів жодним чином не вплинули б на результат вирішення спору.

Із доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлених судом обставин справи не вбачається, що вказані докази мають значення для правильного вирішення справи, а отже не вбачається, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів.

Таким чином, не вбачається, що судом порушено норми процесуального права, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженого рішення немає.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 23 жовтня 2020 у справі № 916/1801/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТРАНССЕРВІСБУД" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 22.02.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.