ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. Справа№ 910/9351/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Пересенчук Я.Д.,

за участю представників:

від позивача - Черкашіна Ю.Ю., ордер АФ№1086033 від 29.01.2021; Бойко О.О., ордер АА №1077198 від 29.01.2021;

від першого відповідача - Гудова О.В., довіреність №60-16218/20 від 24.12.2020;

від другого відповідача - Янів Х.І., довіреність №155 від 28.12.2020;

від третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" - представник не прибув;

від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Гудова О.В., довіреність №60-16218/20 від 24.12.2020,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" (після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи") на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/9351/20 (суддя Зеленіна Н.І., повний текст складено - 07.12.2020) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" (після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи") до публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів, визнання іпотеки припиненою.

встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмета позову) до "Український професійний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про:

визнання недійсним Договору № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, укладеного між відповідачами, в частині відступлення Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" прав вимоги за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 зі змінами та доповненнями;

визнання недійсним Договору № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, укладеного між відповідачами, в частині передачі Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" у власність (відступлення) Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" майнових прав за Іпотечним договором від 28.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 6080;

визнання припиненою іпотеки нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1", згідно з Іпотечним договором від 28.10.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладені між відповідачами зазначені договори, суперечать вимогам чинного законодавства України, та підлягають визнанню недійсними, оскільки зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" за вказаним кредитним договором припинились внаслідок їх виконання, проведеного належним чином, та як наслідок іпотека нерухомого майна позивача за іпотечним договором від 28.10.2013 р. є також припиненою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/9351/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем обставин припинення основного зобов`язання внаслідок його виконання.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/9351/20 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга з урахуванням, прийнятих судом, доповнень, мотивована обставинами повного та дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого вони, а також забезпечувальні зобов`язання є припиненими, що за доводами скаржника, свідчить про відсутність у Банку на момент відступлення відповідних прав кредитора.

В ході здійснення апеляційного провадження, а саме 14.01.2021 від ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи засвідченої копії Звіту аудиторської фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-аудит" про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій ПАТ "Український професійний банк". Окрім цього, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" заявлено клопотання про поновлення строку на подання копії відповідного Звіту.

Також, другим відповідачем 04.02.2021 подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії Висновку експертів КНДІСЕ від 31.10.2017, в якому заявник також просить поновити йому строк для подання вказаного доказу.

В обґрунтування вказаних клопотань про поновлення строку на подання додаткових доказів, заявник посилається на те, що йому під час ознайомлення з матеріалами справи №911/2799/20 стало відомо про наявність Звіту аудиторської фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-аудит" про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій ПАТ "Український професійний банк", який 16.12.2020 було подано до суду ТОВ "АФ Інтер Аудит Кроу", а також Висновку експертів КНДІСЕ від 31.10.2017.

Стосовно вказаного, колегія суддів зазначає наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена до суду та належним чином обґрунтована.

Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів, зазначає, що клопотання про поновлення строку повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Для вирішення господарським судом питання про поновлення процесуального строку самого лише клопотання недостатньо, наявність поважної причини пропуску строку має бути доведена заявником.

Таким чином, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Відповідно до чинного законодавства поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Колегією суддів враховується, що у судовому засіданні 24.11.2020 у справі №911/2799/20 (в якому був присутній представник ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста") Господарським судом Київської області було задоволено клопотання вказаної особи від 20.11.2020 року про витребування у Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Аудит Кроу" належним чином засвідченої копії Звіту Аудиторської фірми у вигляді ТОВ "Інтер Аудит" про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" з додатками; витребування у Київського науково-дослідного інституту судових експертиз належним чином завіреної копії висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи № 13950/16-45/21074-21082/17-45 від 31.10.2017 року з додатками.

Отже, звертаючись до Господарського суду Київської області з відповідним клопотанням від 20.11.2020 року ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було обізнано з обставинами існування вказаних доказів.

Оскаржуване наразі судове рішення у даній справі було прийнято 25.11.2020, тобто станом на вказану дату другому відповідачу було відомо про зазначені докази.

Разом з тим, другий відповідач не повідомив суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України про неможливість подання таких доказів.

Крім цього, як вказує другий відповідач йому з ухвал Шевченківського районного суду міста Києва (від 21.11.2016, від 11.12.2017 та від 31.08.2018) стало відомо про факт здійснення перевірки аудиторської перевірки та складання відповідного Звіту.

При цьому, заявник не вказує дату, з якої він дізнався про наявність вказаних ухвал та наведеної в них інформації щодо аудиторської перевірки.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про недоведеність другим відповідачем обставин неможливості вчасного подання додаткових доказів до суду першої інстанції.

Також, заявником не доведено вжиття ним всіх необхідних заходів для отримання таких доказів самостійно з метою подання до місцевого господарського суду.

Таким чином, наведені заявником доводи в обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання доказів не підтверджують наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, а тому колегією суддів відмовляється у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів.

Представники апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримали вимоги за апеляційною скаргою.

Представники відповідачів та третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Третя особа - ТОВ "Край-2" правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом, про що свідчить реєстр відправлення поштової кореспонденції суду.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову, з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (позикодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Край-2" (позичальник) 19.05.2011 р. укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 445.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором 28.10.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір.

Згідно п. 6 якого іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно:

нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, вул. Мала Гончарівська, будинок 17 (сімнадцять), у наступному складі:

нежитлова будівля (літера П-1), загальною площею 15,7 кв.м.;

нежитлова будівля (літера И-1), загальною площею 534,9 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Р-2), загальною площею 420,2 кв.м.;

нежитлова будівля (літера М-1), загальною площею 6,8 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Л-1), загальною площею 240,6 кв.м.;

нежитлова будівля (літера С-1), загальною площею 149,3 кв.м.;

нежитлова будівля (літера О-1), загальною площею 523,0 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Ж-1), загальною площею 228,4 кв.м.;

нежитлова будівля (літера К-1), загальною площею 180,5 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Н-1), загальною площею 140,3 кв.м.;

нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, вул. Мала Гончарівська (колишня Гончарівська), будинок 17 (сімнадцять), у наступному складі:

нежитлова будівля (літера A-3), загальною площею 11263,1 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Б-1), загальною площею 132,3 кв.м.;

нежитлова будівля (літера В-2), загальною площею 256,9 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Г-1), загальною площею 146,1 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Д-1), загальною площею 95,6 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Е-1), загальною площею 225,5 кв.м.;

нежитлова будівля (літера З-1), загальною площею 187,7 кв.м.

Відповідно до пункту 29 Договору іпотеки, термін дії договору - 19.05.2016 або до повного та належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, та всіма додатковими договорами до нього.

Позичальником (ТОВ "Край-2") було здійснено дострокове погашення кредиту та повністю виконано зобов`язання за кредитним договором.

Так, відповідно до платіжних доручень від 27.05.2015 №3610, №3613, №3615, №3617, №3619, №3621, №3623, №3625, №3627, №3629, №3632, №3634, №3636, №3638, №3640 (т.1, а.с.66-80) позичальником були виконані зобов`язання за кредитним договором на загальну суму 35 726 030,13 грн. шляхом здійснення банком (першим відповідачем у справі) перерахування коштів з власного поточного рахунку позичальника, відкритого у ПАТ "Український професійний банк", на відповідні рахунки вказаного Банку.

При цьому, на вказаних платіжних дорученнях містяться відмітки банку про проведення платежів 27.05.2015.

Враховуючи виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань в повному обсязі, 27.05.2015 між ПАТ "Український професійний банк" та ТОВ "Край-2" укладено договір про розірвання Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011, згідно п. 1 якого сторони погодили з 27 травня 2015 року розірвати Договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011.

Позичальнику Банком було видано довідку від 28.05.2015 №11/5-02/491 (т. 1, а.с.82) про те, що кредитна заборгованість перед ПАТ "Український професійний банк" по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 27.05.2015 за основним боргом та процентами повністю погашена, у зв`язку з чим дія Кредитного договору припинена.

На підставі листа ПАТ "Український професійний банк" від 27.05.2015 р. №01-10/1506 (т. 1, а.с. 83-92) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я. 28.05.2015 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено записи про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна позивача, яке було предметом іпотеки, та видано відповідні Витяги.

Листом від 22.09.2015 № 01-10/4927 Уповноваженою особою гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації першого відповідача Пантіною Л.О. повідомлено позивача про нікчемність правочинів по погашенню заборгованості за кредитним договором, договору про розірвання кредитного договору від 27.05.2015 р., а також Довідки від 28.05.2015 №11/5-02/491 в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (новий кредитор) 27.04.2020 укладено договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 618, за яким, зокрема, Банк відступив товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" права вимоги за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 зі змінами та доповненнями.

Крім цього, між вказаними сторонами 27.04.2020 було укладено Договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 619, за яким, зокрема, Банк передав у власність товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" майнових прав за Іпотечним договором від 28.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 6080.

Позивачем від ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" було отримано повідомлення - вимогу від 19.05.2020 №19/5-2012, в якій новий кредитор вимагав виконання від позичальника зобов`язань за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 та повідомляв про те, що у разі непогашення кредитної заборгованості він буде змушений скористатися своїм правом, як Іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач, посилаючись на передання Банком ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" прав вимоги за припиненими кредитним та іпотечним зобов`язаннями, просить суд визнати в частині недійсними вказані договори про відступлення, а також визнати припиненою іпотеку.

Колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення вказаних позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 Цивільного кодексу України).

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

Виходячи зі змісту приписів статей 15, 16, 215 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Правова позиція щодо застосування названих норм матеріального права, викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16.

Відтак, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, суди повинні враховувати, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Близька за змістом правова позиція щодо обґрунтування порушеного права викладена у мотивувальній частині постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 9901/14/20 (пункт 19), від 15.04.2020 у справі № 9901/580/19 (пункт 21), від 11.03.2020 у справі № 9901/590/19 (пункт 16) та у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 820/3018/17 (абзац 27), від 13.05.2020 у справі № 826/12446/18 (пункт 38).

У даному випадку, оскаржувані договори порушують права позивача, як іпотекодавця, за рахунок майна якого бажає задовольнити свої вимоги новий кредитор - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

Стосовно суті позовних вимог, слід зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "УПБ".

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "УПБ" та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішенням № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УПБ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіної Л.О. "Про перевірку договорів в ПАТ "УПБ" № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За результатами роботи комісії складено протокол № 28 від 21.08.2015, в якому зазначено, що:

- здійснивши правочин по погашенню заборгованості ТОВ "Край-2" по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 Банком порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, та яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;

- договір про розірвання кредитного договору укладено з порушенням умов Договору застави;

- Банк здійснивши правочин по погашенню заборгованості ТОВ "Край-2" по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011, прийнявши дострокове повне погашення заборгованості позичальником прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", що прямо зазначено у п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину;

- в результаті здійснення правочину по погашенню заборгованості по кредитному договору надаються переваги кредитору Банку - ТОВ "Розвиток - 2012", а також переваги юридичним особам та фізичним особам, що перерахувували кошти останньому перед іншими кредиторами, не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами Банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Відтак, було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів (договорів), зокрема, правочину по проведенню Банком платіжних доручень №3610, №3613, №3615, №3617, №3619, №3621, №3623, №3625, №3627, №3629, №3632, №3634, №3636, №3638, №3640, наданих ТОВ "Край-2" для погашення заборгованості по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011; Договору про розірвання Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 від 27 травня 2015; Довідки від 28.05.2015 №11/5-02/491.

Відповідачі вказують, що внаслідок подання позичальником зазначених вище платіжних доручень Банком 27.05.2015 здійснено штучну транзакцію на позичкові рахунки та рахунки нарахованих доходів по кредитному договору тим самим штучно погашено заборгованість позичальника за кредитним договором. Платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, що суперечить вимогам постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015. Зазначають, що станом на 27.05.2015 залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" складав 43 805,61 грн., а отже останній не мав можливості виконати платіжні доручення з перерахування коштів. Штучні транзакції не призвели до отримання Банком реальних коштів, а тому правочин має безоплатний характер. Дана обставина жодним чином не покращила ліквідність ПАТ "УПБ" та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

Також, відповідачі зазначають, що оформлення штучної транзакції з погашення заборгованості позичальника було здійснено внаслідок отримання останнім коштів з рахунку ТОВ "Розвиток - 2012" відкритому у Банку.

Таким чином, за доводами відповідачів, правочин по проведенню Банком платіжних доручень для погашення заборгованості по кредитному договору та договір про розірвання кредитного договору, є нікчемними згідно з пунктами 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено перелік підстав нікчемності правочинів (у тому числі договорів) який є вичерпним, зокрема правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі якщо:

п. 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

п. 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

п. 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

п. 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

п. 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

п. 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

п. 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

п. 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

п. 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Ст. 1072 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Стосовно неможливості виконання спірних платіжних доручень через відсутність коштів на консолідованому кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ", слід зазначити наступне.

Згідно п. 22.9. ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Крім цього, згідно з п. 2.22. Інструкції, затвердженої постановою НБУ "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція № 22) банк виконує розрахункові документи (документи на паперовому носії, що містять доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача, - п. 1.4. Інструкції) відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Пунктом 2.25. Інструкції № 22 встановлено, що платежі з рахунків клієнтів банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня.

Пункт 3.6 Інструкції № 22 встановлює, що платіжне доручення від платника банк приймає до виконання за умови, що його сума не перевищує суму, яка є на рахунку платника.

Згідно п. 7.1. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати своїм клієнтам: 1) вкладні (депозитні), 2) поточні та 3) кореспондентські рахунки.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 7.1.3. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

Згідно п. 16.1. ст. 16 названого Закону до документів на переказ відносяться: 1) розрахункові документи, 2) документи на переказ готівки, 3) міжбанківські розрахункові документи, 4) клірингові вимоги та 5) інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Розрахунковим документом є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (п. 1.35 ст. 1 Закону).

В п. 27.1. ст. 27 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зазначається, що міжбанківський переказ здійснюється шляхом: проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в національному банку України; проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.

Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пунктів 30.1., 30.2. статті 30 вказаного Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що кореспондентські рахунки призначені для проведення міжбанківських розрахунків, тоді як погашення кредиту було здійснено позичальником на користь ПАТ "УПБ" за допомогою відповідного розрахункового документа - платіжного доручення (не міжбанківського) і такий платіж здійснювався всередині одного банку (внутрішньобанківський переказ).

При цьому, банк зобов`язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування коштів з його поточного рахунку, яке здійснюється в межах залишків коштів на цьому рахунку;

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що платежі в погашення кредиту у даній справі відбувались всередині банку, тому їх проведення не могло відображатись на кореспондентському рахунку самого банку, відкритому в іншому банку (НБУ). Так само і не міг залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" в НБУ (призначеному для міжбанківських розрахунків) впливати на можливість проведення клієнтом операції з перерахування коштів з одного рахунку, відкритого в банку на інший рахунок, також відкритий в даному банку.

Стосовно посилань відповідачів на те, що транзакції з погашення кредитної заборгованості є нікчемними у відповідності до пунктів 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", слід зазначити наступне.

Так, укладення договору і спосіб його виконання не є тотожним. Правочин є нікчемним за п. 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Проведення банком платіжної операції із перерахування коштів із поточного рахунку ТОВ "Розвиток-2012" в ПАТ "УПБ" не є правочином у розумінні положень статей 202, 626 Цивільного кодексу України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а є його виконанням, оскільки здійснюючи операції із перерахування коштів, банк не вчиняє окремих правочинів, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банку - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493.

До діяльності банку, який визнано проблемним, не застосовуються норми, які регулюють діяльність банку, до якого введено тимчасову адміністрацію. Правове регулювання та обсяг повноважень банку, який визнано проблемним, та банку, до якого введено тимчасову адміністрацію, є різними. При цьому ні Законом України "Про банки і банківську діяльність", ні Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.08.2012 № 346, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902, не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

Крім того, у постанові НБУ № 293/БТ не передбачено заборони на перерахування (списання) грошових коштів із поточних рахунків юридичних осіб, відкритих у такому банку.

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 920/653/18.

Крім того, беручи до уваги, що в цьому випадку погашення кредиту відбулось всередині одного банку, а кореспондентський рахунок використовується для міжбанківських розрахунків і на ньому обліковуються кошти, які надійшли з інших банків за операціями банку та операціями клієнтів цього банку, колегія суддів вважає, що в операціях з погашення кредиту відсутня така ознака, як безоплатна відмова банку від своїх вимог, оскільки оплата відбулась, що підтверджується відповідними доказами.

Таким чином, відсутні підстави для визнання нікчемними транзакцій з погашення заборгованості по кредитному договору, а також договору про розірвання кредитного договору на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Стосовно наявності ознак нікчемності операцій по проведенню Банком платіжних доручень для погашення заборгованості за кредитним договором та договору про розірвання кредитного договору, зазначених в пункті 2 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", апеляційний суд зазначає, що за змістом цієї норми Закону в редакції, чинній на момент здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Так, ПАТ "УПБ" віднесено до категорії проблемних 30.04.2015, тобто майже за місяць до здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору банк уже був проблемним, а 28.05.2015 постановою Правління НБУ віднесено ПАТ "УПБ" до категорії неплатоспроможних, тобто на наступний день після здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015, а тому здійснення операцій з погашення заборгованості та укладення договору від 27.05.2015 не могло вплинути на визнання банку неплатоспроможним або спричинити неможливість виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

Відповідачами не доведено причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням операцій з погашення заборгованості та укладенням договору від 27.05.2015 і визнанням ПАТ "УПБ" неплатоспроможним.

Посилаючись на ознаку нікчемності, визначену в пункті 7 частини третьої статті 38 Закону, відповідачі вказують, що ТОВ "Розвиток - 2012", який є кредитором банку, отримав переваги перед іншими кредиторами банку, оскільки набув можливість позачергово задовольнити свої вимоги.

Колегія суддів вважає такі твердження помилковими, оскільки ТОВ "Розвиток - 2012" отримало право вимоги до ТОВ "Край-2", але не на підставі операцій з погашення заборгованості та укладенням договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору, а у зв`язку з виконанням договору фінансової допомоги, перерахувавши позичальнику грошові кошти, які були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором.

Саме на суму цих коштів ТОВ "Розвиток - 2012" набуло права вимоги до ТОВ "Край-2", та відповідно має право на отримання в майбутньому задоволення своїх вимог не від банку, а саме від ТОВ "Край-2".

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що відповідачами не доведено нікчемність операцій з погашення заборгованості за кредитним договором, оформлених спірними платіжними дорученнями, та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору на підставі пунктів 1, 2, та 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При оцінці операцій з погашення заборгованості за кредитним договором, оформлених спірними платіжними дорученнями, та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору на предмет їх нікчемності колегією суддів враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.10.2019 у справі №910/13850/18.

Згідно ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 вказаної статті предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише по існуючому зобов`язанню; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Як вже було вказано, за Договором № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, Банк відступив товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", зокрема, права вимоги за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 зі змінами та доповненнями.

Крім цього, за Договором №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, Банк передав у власність товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", зокрема, майнові права за Іпотечним договором від 28.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 6080.

В свою чергу, на момент укладення вказаних договорів № 81 та №81/1 зобов`язання за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 та Іпотечним договором від 28.10.2013 були припиненні шляхом їх повного виконання (сплата позичальником всієї суми кредитної заборгованості, у зв`язку з чим між банком та позичальником укладено договір про розірвання Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011, а також видано довідку від 28.05.2015 №11/5-02/491 про відсутність заборгованості, на підставі чого внесено записи про державну реєстрацію припинення іпотеки нерухомого майна позивача).

Таким чином, ПАТ "УПБ", як первісний кредитор, відступило (продало) права вимоги (майнові права), які йому станом на дату укладення оскаржуваних договорів не належали, тобто Банком було здійснено відступлення (продаж) не існуючих прав вимоги та майнових прав на користь ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" за припиненими Кредитним і Іпотечним договором.

З огляду на наведене, оспорювані Договори № 81 та №81/1 підлягають визнанню недійсними в частині відступлення та передачі Банком ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" прав вимоги та майнових прав за Кредитним і Іпотечним договором, оскільки вони укладені зі сторони первісного кредитора особою, яка не мала прав вимоги до боржника за кредитним договором та відповідно до іпотекодавця за іпотечним.

Стосовно вимоги про визнання іпотеки припиненою, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України "Про іпотеку", зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

У ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки, забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються.

Таким чином, оскільки основне зобов`язання ТОВ "Край-2" перед ПАТ "УПБ" за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 припинилося шляхом його виконання, а тому похідні зобов`язання позивача перед першим відповідачем у вигляді іпотеки за іпотечним договором від 28.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 6080, також припинились відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку".

Отже, вимоги позивача в наведеній частині також підлягають задоволенню.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, заперечення відповідачів, в свою чергу, встановлених судом обставин неправомірності оскаржуваних правочинів, не спростовують.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідачів у справі.

Стосовно заяви позивача про покладення на відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в сумі 63 350 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом абзаців другого, третього частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були подані до суду першої інстанції, у строки встановлені частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно умов договору №7 про надання правової допомоги від 17.06.2020, адвокатське об`єднання "Адвокатська фірма "Паритет" зобов`язалося надати позивачу професійну правничу допомогу та здійснити представництво інтересів клієнта, як учасника господарської справи за позовом "Харківський міський молочний завод №1" до публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про визнання недійсними договорів, визнання іпотеки припиненою.

Відповідно до п. 3 договору сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує об`єднанню винагороду, в розмірі, погодженому сторонами. Розмір та порядок оплати винагороди за надання правової допомоги зазначаються у Додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Договору.

У п. 1 Додаткової угоди №1 від 17.06.2020 до Договору №7 про надання правової допомоги від 17.06.2020 визначена вартість правової допомоги у розмірі 2 500 грн. за 1 годину роботи адвокатів.

Згідно Акту приймання - передачі наданих послуг від 22.07.2020 розмір послуг наданої правової допомоги склав 63 350 грн.

У Деталізації до вказаного Акту наведено опис наданих послуг із зазначенням при цьому витраченого часу. Так, вказано:

аналіз, наданих клієнтом матеріалів і документів, правова оцінка обставин, якими обумовлена необхідність захисту прав клієнта в судовому порядку (4,5 год.);

збір адвокатським об`єднанням відомостей та вжиття заходів щодо збирання доказів, правова оцінка зібраних відомостей на предмет необхідності захисту прав клієнта в судовому порядку (5,17 год.);

підготовка правової позиції щодо звернення клієнта до суду за захистом свого порушеного права (4,25 год.);

пошук та правовий аналіз актуальної судової практики Верховного Суду в категорії господарських спорів щодо нікчемності правочинів, здійснення операцій з перерахування банком коштів, загальних правил підсудності спорів, що виникають із зобов`язань щодо іпотеки нерухомого майна (2,25 год.);

підготовка та подача позову (9,17 год.).

Позивачем також були надані докази оплати адвокатському об`єднанню витрат правничої допомоги в сумі 63 350 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При цьому, апеляційний господарський суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 у справі № 923/1121/17.

Другим відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке обґрунтовано тим, що вартість заявлених витрат є неспівмірною з обсягом і складністю складених процесуальних документів, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та складністю справи, яка не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Колегія суддів, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, заперечення другого відповідача в контексті положення пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою.

Так, апеляційний суд вважає неспівмірною заявлену до стягнення суму витрат на професійну правову допомогу з обсягом і складністю наданих послуг.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаний в Деталізації до Акту час, витрачений на надання послуг правничої допомоги є явно завищеним (зокрема, позивачем необґрунтовано необхідність такої великої кількості часу, а саме 9,17 год., для підготовки та подання позову до суду, так само як і часу, витраченого на надання інших послуг правничої допомоги, вказаних в Деталізації до Акту).

Враховуючи те, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є завищеним та неспівмірним з обсягом і складністю наданих послуг, а час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) є явно завищеним, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів, з огляду на їх заперечення, підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 32 712 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" (після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи") на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/9351/20 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №910/9351/20 про відмову у задоволенні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №910/9351/20, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" (після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи") до публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів, визнання іпотеки припиненою, задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 618, в частині відступлення Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" прав вимоги за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 445 від 19.05.2011 зі змінами та доповненнями.

Визнати недійсним Договір № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 619, в частині передачі Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" у власність (відступлення) Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" майнових прав за Іпотечним договором від 28.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 6080.

Визнати припиненою іпотеку нерухомого майна товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1", після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи" (Україна, 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Мала Гончарівська б.17, код 32174206) згідно з Іпотечним договором від 28.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 6080:

нежитлових будівель за адресою: м. Харків, вул. Мала Гончарівська, будинок 17 (сімнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, у наступному складі:

нежитлова будівля (літера П-1), загальною площею 15,7 кв.м.;

нежитлова будівля (літера И-1), загальною площею 534,9 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Р-2), загальною площею 420,2 кв.м.;

нежитлова будівля (літера М-1), загальною площею 6,8 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Л-1), загальною площею 240,6 кв.м.;

нежитлова будівля (літера С-1), загальною площею 149,3 кв.м.;

нежитлова будівля (літера О-1), загальною площею 523,0 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Ж-1), загальною площею 228,4 кв.м.;

нежитлова будівля (літера К-1), загальною площею 180,5 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Н-1), загальною площею 140,3 кв.м.;

нежитлових будівель за адресою: м. Харків, вул. Мала Гончарівська (колишня Гончарівська), будинок 17 (сімнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, у наступному складі:

нежитлова будівля (літера A-3), загальною площею 11263,1 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Б-1), загальною площею 132,3 кв.м.;

нежитлова будівля (літера В-2), загальною площею 256,9 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Г-1), загальною площею 146,1 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Д-1), загальною площею 95,6 кв.м.;

нежитлова будівля (літера Е-1), загальною площею 225,5 кв.м.;

нежитлова будівля (літера З-1), загальною площею 187,7 кв.м.

Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (ідентифікаційний код юридичної особи: 41264766, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, оф. 111) та публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 19019775, місцезнаходження: 02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 15) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи" (Україна, 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Мала Гончарівська, б.17, код 32174206) 6 306 грн. судового збору за подання позовної заяви та 32 712 грн. 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (ідентифікаційний код юридичної особи: 41264766, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, оф. 111) та публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 19019775, місцезнаходження: 02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 15) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський міський молочний завод №1" після зміни найменування - товариство з обмеженою відповідальністю "Фенс Технолоджи" (Україна, 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Мала Гончарівська, б.17, код 32174206) 9 459 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 25.02.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко