РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа № 910/19790/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДОЛЯ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ІНТЕРКОМ»

про стягнення 35 923,01 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДОЛЯ» (далі - позивач, ТОВ «КОМПАНІЯ ДОЛЯ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ІНТЕРКОМ» (далі - відповідач, ТОВ «ДЮНА-ІНТЕРКОМ») про стягнення 35 923,01 грн заборгованості на підставі Договору поставки товару № КД-136 від 13.02.2020 (з протоколом узгодження розбіжностей) (далі - Договір), з якої: 27 187,35 грн основного боргу; 2 523,31 грн пені; 6 212,35 грн штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору своєчасно та в повному обсязі не оплатив поставлений позивачем згідно видаткових накладних товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДОЛЯ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19790/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 про відкриття провадження у справі № 910/19790/20.

11.01.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання додаткових матеріалів на підтвердження понесених витрат по оплаті правничої допомоги.

З 16.01.2021 по 22.02.2021 суддя Гумега О.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від сторін спору до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

13.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДОЛЯ» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ІНТЕРКОМ» (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки товару № КД-136 (далі - Договір або Договір № КД-136 від 13.02.2020), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товари (далі - товар), а покупець сплатити і прийняти товар в кількості, асортименті і у цінах, узгоджених з постачальником. Асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі замовлення покупця (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.6 Договору сторони погодили, що оплату за товар покупець здійснює на підставі рахунків-фактур та/або видаткової накладної, що формується на підставі замовлення покупця Постачальником.

Усі розрахунки, передбачені цим Договором, здійснюються з використанням національної валюти України - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника, зазначений у реквізитах до даного Договору, або інший рахунок, про який постачальник своєчасно та письмово повідомив Покупця (п. 2.7 Договору).

Згідно п. 2.8 Договору розрахунки за товар здійснюються протягом 21 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами. Датою оплати товару є дата зарахування відповідних грошових сум на банківський рахунок продавця (п. 2.9 Договору).

Відповідно до 7.2 Договору за прострочення або неповну сплату товару покупець сплачує постачальнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення більш ніж на 30 днів, крім пені, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 20% від простроченої до сплати суми.

Цей Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 Договору).

Матеріали справи свідчать, що позивачем здійснювалась поставка товару на підставі видаткових накладних, а відповідачем здійснювалась часткова оплата поставленого товару, що підтверджується випискою з банківського рахунку, наданою позивачем.

На виконання умов Договору позивачем у період з 26.02.2020 по 06.08.2020 було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 31 025,76 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 1829 від 26.02.2020 на суму 3 896,07 грн, № 1937 від 28.02.2020 на суму 2 956,10 грн, № 2035 від 03.03.2020 на суму 2 194,14 грн, № 2085 від 03.03.2020 на суму 9 748,72 грн, № 2218 від 05.03.2020 на суму 984,13 грн, № 2479 від 12.03.2020 на суму 4 241,12 грн, № 2489 від 12.03.2020 на суму 2 360,56 грн, № 2585 від 16.03.2020 на суму 1 623,80 грн, № 4037 від 22.05.2020 на суму 78,00 грн, № 4038 від 22.05.2020 на суму 2 178,92 грн, № 7874 від 06.08.2020 на суму 764,20 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб, а тому товар вважається поставленим позивачем та прийнятим відповідачем без будь-яких зауважень.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за зазначеними видатковими накладними.

Матеріали справи також містять рахунки на оплату № 1813 від 26.02.2020, № 1917 від 28.02.2020, № 2033 та № 2065 від 03.03.2020, № 2209 від 05.03.2020, № 2484 та № 2524 від 12.03.2020, № 2570 від 15.03.2020, № 4142 та № 4144 від 22.05.2020, № 7899 від 05.08.2020.

Позивач вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ІНТЕРКОМ» було частково оплачено поставлений позивачем товар на суму 4 105,35 грн (26.03.2020 - 70,73 грн, 22.05.2020 - 2 555,89 грн, 11.06.2020 - 2,53 грн, 30.07.2020 - 712,00 грн та 06.08.2020 - 764,20 грн), що підтверджується виписками з рахунку позивача.

У позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача 27 187,35 грн заборгованості за товар, поставлений на підставі Договору № КД-136 від 13.02.2020 згідно видаткових накладних № 1829 від 26.02.2020, № 1937 від 28.02.2020, № 2035 від 03.03.2020, № 2085 від 03.03.2020, № 2218 від 05.03.2020, № 2479 від 12.03.2020, № 2489 від 12.03.2020, № 2585 від 16.03.2020, № 4037 від 22.05.2020, № 4038 від 22.05.2020, № 7874 від 06.08.2020.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані пеня у розмірі 2 523,31 грн та штраф у розмірі 6 212,35 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 1829 від 26.02.2020, № 1937 від 28.02.2020, № 2035 від 03.03.2020, № 2085 від 03.03.2020, № 2218 від 05.03.2020, № 2479 від 12.03.2020, № 2489 від 12.03.2020, № 2585 від 16.03.2020, № 4037 від 22.05.2020, № 4038 від 22.05.2020, № 7874 від 06.08.2020 позивач у період з 26.02.2020 по 06.08.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 31 025,76 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 2.8 Договору сторони погодили, що розрахунки за товар здійснюються протягом 21 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на встановлені Договором строки оплати, відповідач був зобов`язаний здійснити оплату за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних № 1829 від 26.02.2020 у строк до 18.03.2020 включно, згідно видаткової накладної № 1937 від 28.02.2020 у строк до 20.03.2020 включно, згідно видаткових накладних № 2035 та № 2085 від 03.03.2020 у строк до 24.03.2020 включно, згідно видаткової накладної № 2218 від 05.03.2020 у строк до 26.03.2020 включно, згідно видаткових накладних № 2479 та № 2489 від 12.03.2020 у строк до 02.04.2020 включно, згідно видаткової накладної № 2585 від 16.03.2020 у строк до 06.04.2020 включно, згідно видаткових накладних № 4037 та № 4038 від 22.05.2020 у строк до 12.06.2020 включно, згідно видаткової накладної № 7874 від 06.08.2020 у строк до 27.08.2020 включно.

Отже, погоджений сторонами строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується поставка позивачем товару згідно наведених видаткових накладних на загальну суму 31 025,76 грн на часткова оплата відповідачем цього товару у розмірі 4 105,35 грн.

Таким чином, у відповідача наявна перед позивачем заборгованість у сумі 26 920,41 грн (31 025,76 грн - 4 105,35 грн = 26 920,41 грн).

Доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 27 187,35 грн підлягають частковому задоволенню в сумі 26 920,41 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані пеня у розмірі 2 523,31 грн та штраф у розмірі 6 212,35 грн.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства).

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та штрафу.

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені та штрафу за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 7.2 Договору, відповідно до якого сторони погодили, що за прострочення або неповну сплату товару покупець сплачує постачальнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення більш ніж на 30 днів, крім пені, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 20% від простроченої до сплати суми.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку невірно було визначено початок періодів нарахування пені, не було враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України та здійснено розрахунок пені за періоди, що перевищують шестимісячний строк, передбачений чинним законодавством України.

Перевіривши розрахунок пені, доданий позивачем до позовної заяви за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд встановив, що вірною сумою пені є 2 026,04 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 523,31 грн пені підлягають частковому задоволенню в сумі 2 026,04 грн.

Суд, здійснивши перевірку заявленої до стягнення суми штрафу, дійшов висновку про те, що вірною сумою штрафу є 5 384,08 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 212,35 грн штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі 5 384,08 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 008,82 грн покладається на відповідача, а судовий збір в розмірі 93,18 грн покладається на позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив до стягнення з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та має понести у зв`язку з розглядом даної справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копію Договору № 9 від 26.11.2020 про надання правової (правничої) допомоги, копію Додатку № 1 до Договору № 9 від 26.11.2020 про надання правової (правничої) допомоги та копію Акту № 1 від 27.11.2020 здачі-прийняття виконаних робіт по наданню юридичних послуг відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 9 від 26.11.2020.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дослідив зазначені докази, співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, відповідність цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат.

Так, судом встановлено, що 26.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДОЛЯ» (далі - клієнт) та адвокатом Рівним Євгенієм Олександровичем (далі - виконавець) було укладено Договір № 9 про надання правової (правничої) допомоги (далі - Договір), відповідно до якого клієнт замовляє виконавцю надання юридичних послуг (правової допомоги) по захисту прав та законних інтересів клієнта щодо стягнення боргу за договором поставки товару № КД-136 від 13.02.2020. Юридичні послуги (правова допомога) надається клієнту виконавцем на платній основі відповідно до умов, визначених цим Договором (п. 1.1, 1.2 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору оплата послуг за надання юридичних послуг здійснюється клієнтом в готівковій або безготівковій формі протягом 60 банківських днів з моменту підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг). Вартість юридичних послуг визначається сторонами відповідно до Додатку 1 Договору (п. 4.2 Договору).

В матеріалах справи наявний Акт № 1 від 27.11.2020 здачі-прийняття виконаних робіт по наданню юридичних послуг відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 9 від 26.11.2020 (далі - Акт № 1), який підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 1 Акту № 1 сторони визначили, що підписанням цього акту вони підтверджують факт надання юридичних послуг відповідно до умов Договору № 9 від 26.11.2020 про надання правової (правничої) допомоги, а саме: складання позовної заяви про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ІНТЕРКОМ» () за договором поставки товару № КД-136 від 13.02.2020. Загальна вартість наданих послуг складає 7 000,00 грн (п. 2 Акту № 1).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.

Судом також враховано правову позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, згідно якої саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечив проти стягнення з нього витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу.

З огляду на приписи п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладається на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 6 689,69 грн.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЮНА-ІНТЕРКОМ» (Україна, 03057, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 47-А; ідентифікаційний код 39923550) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДОЛЯ» (Україна, 01004, місто Київ, вулиця Басейна, будинок 5-Б; ідентифікаційний код 43214921) 26 920,41 грн (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять гривень 41 коп.) основного боргу, 2 026,04 грн (дві тисячі двадцять шість гривень 04 коп.) пені, 5 384,08 грн (п`ять тисяч триста вісімдесят чотири гривні 08 коп.) штрафу, 2 008,82 грн (дві тисячі вісім гривень 82 коп.) судового збору та 6 689,69 грн (шість тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень 69 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 23.02.2021.

Суддя Гумега О.В.