Суддя Господарського суду міста Києва Приходько І.В., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА
за позовом Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА
до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА"
про стягнення 198 869,38 грн., -
без виклику учасників справи,
Фізична особа-підприємець САЛО ДЕНИС ВОЛОДИМИРОВИЧ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" про стягнення заборгованості за договором №EU-02-18 на технічне обслуговування від 01.02.2018 у розмірі 198 869,38 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 (суддя Приходько І.В.) прийнято рішення про задоволення позову, стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" на користь Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА основну заборгованість в розмірі 196 000,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 140,72 грн., 3% річних в розмірі 1 728,66 грн. та 2 983,04 грн. - витрат по сплаті судового збору, видано наказ після набрання рішенням законної сили.

08.02.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача адвокатом Бабабєвою О.О. було подано заяву про постановлення додаткового рішення у справі №910/12039/20 в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Розглянувши вищевказану заяву про постановлення додаткового рішення, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

З наведених норм господарського процесуального закону вбачається, що судом може бути ухвалено додаткове рішення без виклику учасників справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, зважаючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При цьому, стаття 129 ГПК України зазначає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній заяві було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складались із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Також стороною було приєднано до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №07 від 10.08.2020, укладений між адвокатом Бабаєвою Ольгою Олександрівною, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000131, виданого 22.02.2016 року та Фізичною особою-підприємцем САЛО ДЕНИСОМ ВОЛОДИМИРОВИЧАЕМ .

Разом з цим, в заяві про стягнення з відповідача судових витрат у справі №910/12039/20 позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., отже позивачем визначено загальний розмір витрат у розмірі 6000,00 грн.

В свою чергу, при поданні попереднього розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу у справі позивачем було долучено акт виконаних робіт №1 від 11.08.2020, відповідно до якого загальна вартість послуг, наданих адвокатом склала 6000,00 грн.

Вищезазначеним актом підтверджено, що позивач в якості замовника прийняв роботу на суму 6000,00 грн. в повному обсязі без заперечень та зауважень, зокрема в частині якості та обсягів наданих адвокатом послуг.

При цьому, меморіальним ордером №@2PL626458 від 11.08.2020 підтверджується оплата позивачем на рахунок Бабаєвої О.О. послуг професійної правової допомоги за договором про надання правової допомоги №07 від 10.08.2020 на загальну суму 6000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Як встановлено судом, позивачем долучено до матеріалів справи належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.

Обґрунтованих заперечень відповідача з приводу покладення на нього судових витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем, станом на момент ухвалення додаткового рішення до суду не надійшло.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, зважаючи на задоволення позовних вимог, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, а тому суд вважає обґрунтованою суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 123, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА про постановлення додаткового рішення у справі - задовольнити.

2. Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОПОЛЬ-УКРАЇНА" (Україна, 04201, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОНДРАТЮКА, будинок 1, ідентифікаційний код: 20022334) на користь Фізичної особи-підприємця САЛО ДЕНИСА ВОЛОДИМИРОВИЧА ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складений 25.02.2021.

Суддя І.В. Приходько