ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021м. ДніпроСправа № 904/2572/20 (904/6930/20)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мартинюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Ільєнко В.Ю.

за участю представників:

Від позивача: Касаткін Д.А., пос. №1843 від 22.06.2017, ліквідатор ТОВ "Славутіч";

Від відповідача: Зюбан О.Б., дов. №19/ПУ/2021 від 30.12.2020, адвокат.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутіч", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград

про стягнення заборгованості

в межах справи №904/2572/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський трубний завод", м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутіч", м. Павлоград

про визнання банкрутом

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Славутіч", м. Дніпро звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 24.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2021.

06.01.2021 до господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та заява про продовження строку на надання відзиву до закінчення карантину, встановленого Постановою КМУ №1236 від 09.12.2020.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 підготовче засідання відкладено на 02.02.2021.

Ухвалою господарського суду від 02.02.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 15.02.2021.

У судових засіданнях здійснювалось повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №2961-ПУ від 10.12.2018.

29.01.2021 від позивача надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності.

Позиція відповідача

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград (вх.№517/21 від 06.01.2021) про продовження строку для надання відзиву - відмовлено.

20.01.2021 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі

Обставини укладання договору, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, наявність прострочення оплати.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Між Позивачем (Постачальник) та Відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки №2961-ПУ від 10.12.2018 (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.2. Договору постачальник зобов`язується поставити у власність продукцію та/ або обладнання виробничо-технічного призначення (далі -Продукція) (асортимент, кількість, ціна узгоджується Сторонами у Специфікаціях), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити дану поставлену продукцію.

Згідно п.5.1 Договору, загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій Договору.

Відповідно до п.5.2 Договору ціни на продукцію, яку поставляє постачальник встановлюється Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

Згідно п.5.4 Договору (в редакції Додаткової угоди б/н від 18.04.2019) розрахунки за поставлену Постачальником продукцію по даному Договору здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати постачання відповідної продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку та при умові надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених розділом 4 даного Договору.

Відповідно п.2 Додаткової угоди б/н від 31.10.2019, Сторони по Договору дійшли взаємної згоди про продовження строку дії Договору до 31.12.2021.

На виконання умов Договору Позивач здійснював постачання Відповідачу продукцію (ролікоопора конвейєра жЮО-127.00.000).

Згідно п.2.11 Договору, у випадку якщо в результаті приймання продукції буде встановлено, що фактичні показники кількості та/або якості асортименту та/або комплектності не відповідають даним, вказаним у відповідних Специфікаціях до Договору, а також у випадку поставки Постачальником продукції, не узгодженої Сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору, Покупець має право:

- відмовитись від прийняття продукції;

- на заміну продукції;

- прийняти продукцію зі зменшенням її ціни, у залежності від показників

невідповідності якості та/або асортименту та/або комплектності продукції.

Відповідно до п.6.11 Договору, у випадку порушення Постачальником строку поставки продукції та/або партії продукції, встановленого Договором або Специфікацією до Договору, Покупець має право відмовитись від отримання продукції або партії продукції, по якій порушені строки поставки, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення Постачальнику не раніше закінчення узгодженого Сторонами в Договорі або Специфікації до Договору строку для поставки продукції та/або партії продукції.

Позивачем виконано умови договору щодо поставки товару, що підтверджується накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач, в свою чергу, не розрахувався з позивачем за поставлений товар в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованості в розмірі 3 521 040,00 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

Щодо суми основного боргу

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати поставленого товару. Відповідно до пункту 5.4 договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3 521 040,00грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо суми пені

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.8. договору, в разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 176 052,00 грн. за період з 18.10.2019 по 14.12.2020 (по кожній накладній окремо).

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

За змістом п.1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до част.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За наведеного, суд бере до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Враховуючи, що позивач із позовом до суду звернувся 22.12.2020р. згідно зі штемпелем канцелярії суду, то суд самостійно здійснює розрахунок пені, які підлягають стягненню у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, в межах строку позовної давності, з урахуванням шестимісячного строку нарахування пені згідно з част.6 ст.232 ГК України.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 176 052,00 грн. за період з 18.10.2019 по 14.12.2020 (по кожній накладній окремо), перевіривши розрахунок якої, господарський суд зазначає, що з урахуванням строків позовної давності, розмір пені, яка підлягає стягненню складає 103 428,00 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

При здійсненні розрахунку, судом враховано положення ч.6 ст.232 ГК України, п. 5.4. договору щодо визначення дати прострочення та п. 6.8. щодо обмеження розміру пені та дату звернення позивача до суду (22.12.2020). Так, з наданих сторонами розрахунків вбачається, що відповідачем не враховано п. 5.4. договору, а позивачем вірно визначено початок прострочення лише щодо накладних №3.0007 та №5.0007. При здійсненні розрахунків по іншим накладним, позивачем не враховано положення ст. 253 ЦК України.

Щодо клопотання ліквідатора ТОВ "Славутич" про поновлення строку позовної давності, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26.09.2019 у справі № 924/1114/18 та у постанові від 03.04.2018 у справі № 910/31767/15.

Згідно з положеннями частини першої статті 261 ЦК України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів Боржника.

Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність. Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності.

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме Боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись Боржник в особі уповноваженого органу.

Отже, при дослідженні питання пропуску позовної давності в спорі слід з`ясовувати, коли про порушення своїх прав довідався або міг довідатися Боржник в особі уповноваженого органу.

При вирішенні судами спорів, стороною в яких є боржник, що розглядаються у справах про банкрутство, є недопустимим відхід від встановленого ЦК України порядку перебігу позовної давності зі зміною наведеного порядку визначення початку перебігу позовної давності з урахуванням виду позовних вимог у спірних правовідносинах.

В разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

Відхід від наведеної позиції щодо правил визначення початку перебігу позовної давності у спорах у справах про банкрутство при зверненні боржника/арбітражного керуючого до суду з вимогами про захист цивільного права або інтересу боржника означав би не передбачене законом, а тому безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням одночасно боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Отже, для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду № 10/5026/995/2012 від 11.02.2020.

Щодо суми 3% річних та інфляційних

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 102323,50 грн. за період з 18.10. по 14.12.2020 та інфляційні в розмірі 91675,90 грн. за період листопад 2019-листопад 2020. Перевіривши здійснені позивачем нарахування (визначивши вірний період початку прострочення) суд встановив, що 3% річних складають 102 016,93грн.

Розмір інфляційних за вказаний період складає 92164,46 грн., однак оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню в розмірі 91 675,90 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, м. Павлоград, вул. Соборна, б. 76, ідентифікаційний код 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутіч" (51400, м. Павлоград, вул. Полтавська, б. 107, офіс, 5, ідентифікаційний код 25103103) заборгованість в розмірі 3 521 040,00 грн., інфляційні в розмірі 176 052,00 грн., 3 % річних в розмірі 102 016,93 грн., пеню в розмірі 103 428,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 57 272,43 грн.

В решті позовних вимог -відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 25.02.2021

Суддя С.В. Мартинюк