ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Справа№ 910/9801/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року

у справі № 910/9801/20 (суддя: Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест"

до Аграрної біржі

про відшкодування збитків, ціна позову 53107,50 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрної біржі (далі - відповідач) про відшкодування збитків, ціна позову 53107,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем п. 10.1. Регламенту щодо перерахування останнім як організатором аукціонів, гарантійних внесків продавцям. Позивачем були понесені додаткові витрати по перерахунку цих коштів у загальному розмірі 53107,50 грн продавцям з якими ним були укладені договори купівлі-продажу необробленої деревини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року у даній справі та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за твердженням скаржника, суд першої інстанції, дійшовши висновку про безпідставне набуття (збереження) відповідачем за рахунок позивача грошових коштів, самостійно повинен був застосувати до правовідносин сторін положення ст. 1212 Цивільного кодексу України та задовольнити позов.

При цьому, скаржник вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях відповідача складу господарського правопорушення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/9801/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року у справі № 910/9801/20 своєю ухвалою від 14.12.2020 року.

16.01.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" надійшло клопотання про вирішення питання про судові витрати та стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач протягом 07.06.2017 - 02.07.2018 років брав участь у проведених відповідачем аукціонах з продажу необробленої деревини.

За результатами цих аукціонів позивачем були укладені договори купівлі-продажу необробленої деревини, зокрема, №№ 275/21-08-2017 від 22.08.2017 року з ДП "Городнянське лісове господарство" (лот № 96), 29/04-17 від 01.09.2017 року з ДП "Володимирецьке лісове господарство" (лот № 263), 72/31-08-2017 від 01.09.2017 року та 15/05-06-2018 від 05.06.2018 року з ДП "Дубровицьке лісове господарство" (лот №№ 661, 662 та 571), 73/31-08-2017 від 01.09.2017 року та 37/3 від 12.06.2018 року з ДП "Зарічненське лісове господарство" (лот №№ 704, 727 та 629, 662), 3/29-08-2017 від 01.09.2017 року з Спеціалізованим лісогосподарським агропромисловим підприємством "Рокітнівський держспецлісгосп" (лот №№ 1469, 1470).

Відповідно до п.п. 6.1., 10.1. Регламенту організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі, затвердженого наказом Аграрної біржі № 04-ОД від 22.02.2017 року (далі-Регламент) організатором аукціону встановлені наступні види платежів та зборів: реєстраційний та гарантійний внески, винагорода організатора (комісійний або реєстраційний збір).

За результатами проведення аукціону розрахунку щодо гарантійного внеску у грошовій формі здійснюються наступним чином: гарантійний внесок по непридбаним лотам - повертається організатором на рахунок такого учасника протягом 3-ох банківських днів з дати отримання організатором відповідної заяви; гарантійний внесок по придбаним лотам - перераховується продавцю протягом трьох банківських днів після оплати винагороди організатора та отримання від продавця або покупця підтвердження про укладення з покупцем договору купівлі-продажу, якщо інше не узгоджено між продавцем та організатором. За потреби, організатор може уточнити банківські реквізити учасників, у зв`язку з чим відповідне перерахування може бути від терміновано.

Поясненнями позивача, наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 743 від 17.08.2017 року, 20 від 23.08.2017 року, 780, 781 від 15.09.2017 року, 1149 від 29.05.2018 року, 1224 від 02.07.2018 року, 742 від 17.08.2017 року, 19 від 23.08.2017 року, 1150 від 29.05.2018 року стверджується факт оплати позивачу як організатору аукціону гарантійних внесків у загальному розмірі 53107,50 грн.

Відповідно до п. 10.1. Регламенту гарантійний внесок по придбаним лотам - перераховується продавцю протягом 3-ох банківських днів після оплати винагороди організатора та отримання від продавця або покупця підтвердження про укладення з покупцем договору купівлі-продажу, якщо інше не узгоджено між продавцем та організатором.

Так, за твердженням позивача невиконанням відповідачем п. 10.1. Регламенту щодо перерахування останнім як організатором аукціонів, гарантійних внесків продавцям. Позивачем були понесені додаткові витрати по перерахунку цих коштів у загальному розмірі 53107,50 грн продавцям з якими ним були укладені договори купівлі-продажу необробленої деревини.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

У відповідності до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Проте, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

За правилами ст. 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

З наведеного можна зробити висновок, що внесення відповідної плати не є збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, позаяк є результатом волевиявлення суб`єкта оскарження, що необов`язково зумовлено протиправною поведінкою замовника та необов`язково призводить до поновлення прав, тоді як для кваліфікації витрат як збитків необхідно встановити безпосередній зв`язок між витратами особи та порушенням, вчиненим іншою особою, та реальність таких збитків, в той час як підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, елементи якого в діях відповідача відсутні, у зв`язку з чим місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 53107,50 грн.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях відповідача складу господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про безпідставне набуття (збереження) відповідачем за рахунок позивача грошових коштів, самостійно повинен був застосувати до правовідносин сторін положення ст. 1212 Цивільного кодексу України та задовольнити позов, з огляду на наступне.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 року у справі №910/6642/18, від 21.01.2020 року у справі №910/7815/18, від 11.02.2020 року у справі №922/1159/19.

Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків при прийнятті оскаржуваного рішення, так як неналежний обраний позивачем спосіб захисту тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволені позову, незалежно від інших встановлених судом обставин при вирішенні спору по суті.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бук Ін Вест" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року у справі № 910/9801/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 року у справі №910/9801/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/9801/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич