СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Справа № 922/2652/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участі представників:

позивача - адвокат Карабак В.А., ордер АР №1036209 від 08.02.21

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (3501 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 (повний текст рішення складено 23.11.2020, суддя Жигалкін І.П.) у справі №922/2652/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м.Запоріжжя

до відповідача Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м.Чугуїв, Харківська область

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м.Запоріжжя звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з відповідача, Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", грошові кошти в розмірі 360196,87 грн. (з яких борг за поставлений товар 296449,34 грн., 3% річних в сумі 9939,41 грн., 5764,79 грн. - інфляційні збитки та 48043,33 грн. пеня (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 21.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.60-61).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 року в позові відмовлено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" суму заборгованості в розмірі 296449,34 грн., 3% річних в сумі 9939,41 грн, пеню в сумі 2964,49 грн, 7500,00 грн. витрат на правничу допомогу та 4640,30 грн судового збору. В частині стягнення інфляційних збитків в сумі 5764,79 грн. та пені в сумі 45078,84 грн - в позові відмовлено (а.с.146-158).

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення оплати за поставлений позивачем товар в сумі 296449,34 грн., 3% річних в сумі 9939,41 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2964,49 грн. (1% від вартості поставленого товару за договором), суд першої інстанції виходив зі змісту п. 8.3 договору поставки та вважав, що даним пунктом сторони договору обмежили загальний розмір пені одним відсотком від вартості товару не за один день прострочення, а за весь період прострочення зобов`язання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних збитків в розмірі в сумі 5764,79 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума індексу інфляції не має жодного обґрунтування, зазначивши при цьому, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Промелектроніка" звернулося до САГС з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі №922/2652/20 скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у сумі 5764,79 грн та пені у сумі 45078,84 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В решті оскаржуване рішення залишити без змін. Здійснити перерозподіл судових витрат (а.с.163-172).

В обґрунтування викладених вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат з огляду на те, що індекс інфляції є статистичною, загальнодоступною, загальновідомою інформацією, і під час розгляду даної справи та ухвалення рішення суд міг самостійно здійснити перерахунок заявлених позивачем сум інфляційних втрат для визначення правильного їх розміру.

Також, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що п. 8.3 договору розмір пені за весь період її нарахування обмежується 1% від вартості товару, тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні пені у сумі 45078,84 грн.

18.12.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №922/2652/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Медуниця О.Є.(а.с.179).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 по справі №922/2652/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 року у справі №922/2652/20, встановлено строк відповідачу у справі до 11.01.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу(а.с.180-181).

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 року, призначено справу № 922/2652/20 до розгляду на 17.02.2021 о 09:30 год (а.с.185-186).

18.01.2021 до Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.188).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 року задоволено клопотання ТОВ "Промелектроніка" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду справи № 922/2652/20 та доручено Господарському суду Запорізької області забезпечити проведення відеоконференції у справі № 922/2652/20, розгляд якої відбудеться 17.02.2021 о 09:30 год. (а.с.194-195).

09.02.2021 позивачем подано до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (вх.№4716), в якій останній просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.(а.с.199-225).

Відповідач в призначене судове засідання 17.02.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 183, 196).

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що судом було здійснено усі заходи, щодо належного повідомлення учасників справи про дату, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Апелянт у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 07.06.2019 між ТОВ "Промелектроніка" (Постачальником) та ДП "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (Покупцем) був укладений договір № ПЕ07/06-19, згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар згідно специфікації (додаток № 1), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору (а.с.11-13).

Пунктами 5.1. та 5.2. договору передбачено, що покупець здійснює оплату наступним чином: 5.1.1. 100% вартості товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Після укладання договору та специфікації, позивач склав та надіслав боржнику рахунок-фактуру № СФ-0000781 від 07.06.2019 на суму 296449,34 грн., після чого була здійснена відповідачу поставка товару, а саме:

- за видатковою накладною № РН-0000893 від 24.06.2019 р. поставлено товар на суму 186190,94 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000898 від 25.06.2019 р. поставлено товар на суму 25823,28 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000946 від 02.07.2019 р. поставлено товар на суму 8649,84 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0001028 від 15.07.2019 р. поставлено товар на суму 71280,00 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0001328 від 05.09.2019 р. поставлено товар на суму 168,00 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0001371 від 19.09.2019 р. поставлено товар на суму 905,76 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000132 від 19.02.2020 р. поставлено товар на суму 3431,52 грн.(а.с.17-23).

Всього було поставлено товар на суму 296449,34 грн.

Дані видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень щодо якості та кількості поставленого товару.

У відповідності до п. 5.1. сторони передбачили, що покупець здійснює оплату 100% вартості після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Однак, оплату вартості поставленого товару відповідачем не було здійснено.

Згідно з п. 8.3 договору при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% вартості товару.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем не виконані умови договору поставки № ПЕ07/06-19 від 07.06.2019 в частині оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 296 449,34 грн., на яку відповідачем в порядку пункту 8.3 договору нараховано пеню в розмірі 48043,33 грн. та на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 9939,41 грн. - 3% річних, 5764,79 грн. - інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти розрахунків позивача по нарахуванню штрафних санкцій та просив суд застосувати позовну давність до вимог про стягненню пені (а.с.73-74, 81-84).

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт існування заборгованості за поставлений товар, у зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача 296 449,34 грн. основної заборгованості є обґрунтованими;

- зі змісту умов пункту 8.3 договору вбачається, що розмір пені за порушення строків оплати товару за кожен день прострочення складає подвійну облікову ставку Національного банку України, але не більше 1% вартості товару. Тобто розмір пені за один день визначається виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та не може бути більшим 1% вартості товару, в зв`язку з чим сума пені становить 2964,49 грн.;

- суд відмовив в задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік;

- місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 9939,41 грн.

Разом з цим, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних про стягнення інфляційних втрат (збитків) в розмірі 5764,79 грн. саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів з посиланням на те, що зазначена позивачем сума індексу інфляції у позові не має жодного обґрунтування та посилання, що прострочення грошового зобов`язання від відповідача виступає способом захисту майнового права у вигляді відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та на підставі чого позивачем (кредитором) повинно бути отримано компенсацію (плату) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Рішення в частині стягнення з відповідача 296449,34 грн. основної заборгованості та 3% річних у розмірі 9939,41 грн. не оскаржується.

Оскільки позивач в апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні інфляційних збитків в сумі 5764,79 грн. та пені в сумі 45078,84 грн., а отже відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги саме в зазначеній частині.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факт поставки товару відповідачеві на суму 296449,34 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- за видатковою накладною № РН-0000893 від 24.06.2019 р. поставлено товар на суму 186190,94 грн. (а.с. 23);

- за видатковою накладною № РН-0000898 від 25.06.2019 р. поставлено товар на суму 25823,28 грн. (а.с. 22);

- за видатковою накладною № РН-0000946 від 02.07.2019 р. поставлено товар на суму 8649,84 грн. (а.с. 21);

- за видатковою накладною № РН-0001028 від 15.07.2019 р. поставлено товар на суму 71280,00 грн. (а.с.20);

- за видатковою накладною № РН-0001328 від 05.09.2019 р. поставлено товар на суму 168,00 грн. (а.с. 19);

- за видатковою накладною № РН-0001371 від 19.09.2019 р. поставлено товар на суму 905,76 грн. (а.с. 18);

- за видатковою накладною № РН-0000132 від 19.02.2020 р. поставлено товар на суму 3431,52 грн. (а.с.17).

Як вже зазначалося, дані видаткові накладні підписані відповідачем без зауважень щодо якості та кількості поставленого товару.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 8.3 договору при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% вартості товару.

Зі змісту даного пункту договору випливає, що розмір пені за порушення строків оплати товару за кожен день прострочення складає подвійну облікову ставку Національного банку України, але не більше 1% вартості товару. При цьому, розмір пені за один день визначається, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та не може бути більшим 1% вартості товару.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2964,49 грн. (1% від вартості поставленого товару за договором) виходив зі змісту п. 8.3 договору поставки та вважав, що даним пунктом сторони договору обмежили загальний розмір пені одним відсотком від вартості товару не за один день прострочення, а за весь період прострочення зобов`язання.

Проте колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки у пункті 8.3 договору відсутні жодні застереження щодо того, що обмеження у 1% вартості товару стосується розміру пені, нарахованої не за один день прострочення, а за весь період нарахування.

Колегія суддів звертає увагу, що штрафна санкція у вигляді відсотку від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання є штрафом, а не пенею, яка нараховується за кожен день прострочення від невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 8.3 договору сторони визначили відповідальність у вигляді нарахування пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Отже обмеження щодо 1% від вартості товару при здійсненні нарахування пені застосовується в разі, якщо сума пені, нарахована по подвійній обліковій ставці НБУ за кожен день прострочення перевищує 1% від вартості товару.

З розрахунку позивача вбачається, що ним розраховано пеню по кожній окремій поставці товару на підставі подвійної облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам чинного законодавства та відповідний розмір пені не перевищує 1% від вартості товару за кожен день прострочення .

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Окрім того, законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 910/29752/15 та постанові Верховного суду по справі №910/17753/18 від 28.01.2020.

З урахуванням наведеного, розрахунки пені здійснюються у даній справі таким чином:

1) за видатковою накладною № РН-0000893 від 24.06.2019 на суму 186190,94 грн. період нарахування пені за розрахунком позивача є 25.06.2019 - 25.12.2019. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020 (згідно дати направлення позову поштовим відправленням на конверті), до стягнення підлягає пеня за період з 17.08.2019 - 25.12.2019, що становить 21256,37 грн.;

2) за видатковою накладною № РН-0000898 від 25.06.2019 р. поставлено товар на суму 25823,28 грн. період нарахування пені за розрахунком позивача є 26.06.2019 - 26.06.2019. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020, відсутні підстави для стягнення пені за спливом позовної давності;

3) за видатковою накладною № РН-0000946 від 02.07.2019 на суму 8649,84 грн., період нарахування пені за розрахунком позивача є 03.07.2019 - 03.01.2020. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020, до стягнення підлягає пеня за період з 17.08.2019 - 03.01.2020, що становить 1045,09 грн.;

4) за видатковою накладною № РН-0001028 від 15.07.2019 на суму 71280,00 грн., період нарахування пені за розрахунком позивача є 16.07.2019 - 16.01.2020. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020, до стягнення підлягає пеня за період з 17.08.2019 - 16.01.2020, що становить 9297,65 грн.;

5) за видатковою накладною № РН-0001328 від 05.09.2019 на суму 168,00 грн., період нарахування пені за розрахунком позивача є 06.09.2019 - 06.03.2020. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020, до стягнення підлягає пеня за період з 06.09.2019 - 06.03.2020, що становить 24,16 грн.;

6) за видатковою накладною № РН-0001371 від 19.09.2019 на суму 905,76 грн., період нарахування пені за розрахунком позивача є 20.09.2019 - 20.03.2020. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020, до стягнення підлягає пеня за період з 20.09.2019 - 20.03.2020, що становить 126,01 грн.;

7) за видатковою накладною № РН-0000132 від 19.02.2020 на суму 3431,52 грн., період нарахування пені за розрахунком позивача є 20.02.2020 - 14.08.2020. З урахуванням річної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, і дати подання позову - 17.08.2020, до стягнення підлягає пеня за період з 20.02.2020 - 14.08.2020, що становить 269,65 грн.

Отже, загальна сума пені становить 32018,93 грн.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 32018,93 грн. та частково задоволені судом першої інстанції позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2964,49 грн. пені, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в цій частині, а саме: за прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару з відповідача підлягає до стягнення пеня в розмірі 29054,44 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 5764,79 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки відповідач не виконав грошове зобов`язання з оплати отриманого ним товару в загальній сумі 296449,34 грн., у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача суми інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що в позовній заяві позивач чітко визначає період нарахування заявлених до стягнення інфляційних втрат, які нараховані на заборгованість, з урахуванням кожної окремої поставки товару за накладними згідно договору поставки №ПЕ 07/06-19 від 07.06.2019, а також позивачем наведено спосіб обчислення інфляційних: за допомогою «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «Ліга:Закон».

З огляду на вимоги ст. 74, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання грошового зобов`язання, та визначеного позивачем розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Варто відзначити, що здійснення судом розрахунку інфляційних втрат не є дією, спрямованою на збирання даних щодо певних обставин (фактів),тобто збирання доказів в розумінні ст. 73 ГПК України, оскільки являє собою суто арифметичну дію, яка не потребує спеціальних знань, спрямовану на перевірку правильності лише розрахунку позивачем спірних сум в доданому ним до позовної заяви розрахунку суми позову, відповідно до наведених самим позивачем в такому розрахунку періодів прострочення.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає слушними доводи позивача про те, що суд першої інстанції в даному випадку безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, з огляду на те, що індекс інфляції є статистичною, загальнодоступною, загальновідомою інформацією, і під час розгляду даної справи та ухвалення рішення суд міг самостійно здійснити перерахунок заявлених позивачем сум інфляційних втрат для визначення правильного їх розміру.

Так, за повідомленням Державної служби статистики України, індекси споживчих цін (індекс інфляції) у спірний період, а саме: червень 2019 - серпень 2020 мали такий вигляд:

червень 2019 - 99,5; липень 2019 - 99,4; серпень 2019 - 99,7; вересень 2019 - 100,7; жовтень 2019 - 100,7; листопад 2019 - 100,1; грудень 2019 - 99,8; січень 2020 - 100,2; лютий 2020 - 99,7; березень 2020 - 100,8; квітень 2020 - 100,8; травень 2020 - 100,3; червень 2020 - 100,2; липень 2020 - 99,4; серпень 2020 - 99,8.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат нарахованих на прострочену заборгованість, виходячи з кожної окремої поставки товару, шляхом перемноження основного боргу послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, колегія суддів констатує наступне:

заборгованість за видатковою накладною № РН-0000893 від 24.06.2019 складає 186190,94 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 25.06.2019 - 14.08.2020 становить 3349,83 грн.;

заборгованість за видатковою накладною № РН-0000898 від 25.06.2019 складає 25823,28 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 26.06.2019 - 14.08.2020 становить 464,60 грн.;

заборгованість за видатковою накладною № РН-0000946 від 02.07.2019 складає 8649,84 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 03.07.2019 - 14.08.2020 становить 155,62 грн.;

заборгованість за видатковою накладною № РН-0001028 від 15.07.2019 складає 71280,00 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 16.07.2019 - 14.08.2020 становить 1720,43 грн.;

заборгованість за видатковою накладною № РН-0001328 від 05.09.2019 складає 168,00 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 06.09.2019 - 14.08.2020 становить 4,57 грн.;

заборгованість за видатковою накладною № РН-0001371 від 19.09.2019 складає 905,76 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 20.09.2019 - 14.08.2020 становить 18,19 грн.;

заборгованість за видатковою накладною № РН-0000132 від 19.02.2020 складає 3431,52 грн., в зв`язку з чим, з урахуванням вищенаведених індексів інфляції, розмір інфляційних втрат за період 20.02.2020 - 14.08.2020 становить 51,55 грн.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат становить 5764,79 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 5764,79 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 29054,44 грн. пені та 5764,79 грн. інфляційних втрат з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 29054,44 грн. пені та 5764,79 грн. інфляційних втрат.

09.02.2021 позивачем подано до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (вх.№4716), в якій останній просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно задоволених вимог.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу до заяви додано копії таких документів:

1) договір-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та Адвокатським Бюро «Сергія Жечева», за умовами якого Адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів, у тому числі і ведення даної справи;

2) акт від 05.02.2021 № ОУ-0000017 приймання-передачі наданої правової допомоги по договору-дорученню про надання правової допомоги від 07.05.2019, згідно з яким позивач отримав правову допомогу, яка полягала у наступному: підготовка апеляційної скарги по справі № 922/2652/20;

3) розрахунок гонорару за надану правову допомогу, складений керівником Адвокатського бюро «Сергія Жечева» С.О. Жечевим, згідно з яким Адвокатське бюро «Сергія Жечева» надало позивачу правову допомогу такого характеру: підготовка апеляційної скарги по справі № 922/2652/20 (кількість затрачених годин - 5, вартість однієї години роботи - 800,00 грн., вартість послуги - 4000,00 грн.);

4) рахунок-фактуру №СФ-0000017 від 05.02.2021, виписаний Адвокатським бюро «Сергія Жечева» на сплату позивачем 4000,00 грн. за надання правової допомоги по справі №922/2652/20;

5) платіжне доручення № 7825 від 05.02.2021 про сплату позивачем на рахунок АБ «Сергія Жечева» 4000,00 грн. за надання правової допомоги згідно з рахунком №17 від 05.02.2021, акт №17 від 05.02.2021, справа №922/2652/20;

6) акт від 05.02.2021 № ОУ-0000018 приймання-передачі наданої правової допомоги по договору-дорученню про надання правової допомоги від 07.05.2019, згідно з яким позивач отримав правову допомогу, яка полягала у наступному: участь представника у судовому засіданні 17.02.2021 по справі № 922/2652/20 на суму 3000,00 грн.;

7) розрахунок гонорару за надану правову допомогу, складений керівником Адвокатського бюро «Сергія Жечева» С.О. Жечевим, згідно з яким Адвокатське бюро «Сергія Жечева» надало позивачу правову допомогу такого характеру: участь представника у судовому засіданні 17.02.2021 по справі № 922/2652/20, вартість послуги - 3000,00 грн.);

8) рахунок-фактуру №СФ-0000018 від 05.02.2021, виписаний Адвокатським бюро «Сергія Жечева» на сплату позивачем 3000,00 грн. за надання правової допомоги по справі №922/2652/20;

9) платіжне доручення № 7826 від 05.02.2021 про сплату позивачем на рахунок АБ «Сергія Жечева» 3000,00 грн. за надання правової допомоги згідно з рахунком №18 від 05.02.2021, акт №18 від 05.02.2021, справа №922/2652/20;

10) ордер серії ЗП №101071 від 07.05.2019 на надання адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем адвокатської допомоги позивачу на підставі договору від 07.05.2019;

11) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 864 від 27.04.2011 на і`мя Сергія Жечева;

12) додаткова угода № 1 до договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021;

13) додаткова угода № 1 від 01.10.2019 до договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019.

У судовому засіданні 17.02.2021р. прийняв участь з боку позивача адвокат Карабак В.А. згідно ордера на надання правничої (правової допомоги), виданого адвокатським бюро «Сергія Жечева» від 08.02.2021р.

Колегія суддів, розглянувши дану заяву позивача та дослідивши додані до неї документи, дійшла висновку, що витрати позивача на правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, дані витрати відповідають вимогам в розумінні статті 126 ГПК України, і оскільки апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, то, з урахуванням положень статей 126, 129 ГПК України, витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. покладаються на відповідача.

Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність часткового задоволення позовних вимог, у зв`язку з цим витрати по сплаті судового збору підлягають перерахунку пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 у справі №922/2652/20 заявником сплачено судовий збір в розмірі 1143,98 грн. згідно платіжного доручення № 7694 від 08.12.2020, в той час як судовий збір за подання апеляційної скарги з майновими вимогами в загальній сумі 50843,63 грн. має бути сплачений в сумі 3153,00 грн. (виходячи з мінімальної ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви - 2102,00 грн. х 150%). В зв`язку з викладеним, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" підлягає стягненню на користь Державного бюджету України сума недоплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 2009,02 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 у справі №922/2652/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 у справі № 922/2652/20 в частині відмови в стягненні з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 29054,44 грн. пені та 5764,79 грн. інфляційних втрат, 4640,30 грн. судового збору скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 29054,44 грн. пені та 5764,79 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська область, м. Чугуїв, мрн Авіатор, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4А, ) 29054,44 грн. пені, 5764,79 грн. інфляційних втрат, 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу, 5159,82 грн. судового збору за звернення з позовною заявою, 2144,04 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 4А, ) на користь Державного бюджету України 2009,02 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 22.02.2021.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця