РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021Справа № 910/19871/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ , будинок 14) в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 27)
до проПриватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, будинок 94) стягнення пені у розмірі 10 201 грн. 43 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення пені у розмірі 10 201 грн. 43 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі № 910/19871/20, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

16.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказу.

22.01.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.12.2020 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 29.12.2020 року та 31.12.2020 року уповноваженим особам Сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

06.09.2018 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» (Страховик) було укладено Договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18, за умовами якого Страховик, відповідно до Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 р. № 959 зі змінами (надалі - Положення), здійснює страхування водіїв Страхувальника від нещасних випадків на транспорті на час обслуговування ними поїздки. (а.с.13-18)

Предметом Договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям та здоров`ям Застрахованої особи. (п.1.2 Договору)

Згідно з п.3.1 Договору страховими випадками є: загибель або смерть Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на транспорті; одержання Застрахованою особою травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні їй інвалідності; тимчасова втрата працездатності Застрахованою особою внаслідок нещасного випадку на транспорті.

За цим Договором водії Страхувальника є Застрахованими особами від нещасних випадків тільки на час обслуговування ними поїздки. (п.3.2 Договору)

У п.4.1 Договору зазначено, що застраховані особи: 90 (дев`яносто) осіб відповідно до Списку Застрахованих осіб, що є Додатком №2 до Договору.

Строк дії Договору: Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 24 годин 00 хвилин за Київським часом 31 грудня 2019 року. Термін страхування 365 днів: з 00 год 00 хв 16 грудня 2018 року до 24 год 00 хв 15 грудня 2019 року, але в будь-якому разі не раніше 00 год. 00 хв. за Київським часом дня, наступного після дня надходження страхового платежу або його частини в повному обсязі на рахунок Страховика. (п.4.3 Договору)

Згідно з п.4.4 Договору страхова сума на одну Застраховану особу: 102 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п.6.1 Договору страхова виплата здійснюється Страховиком згідно з умовами цього Договору на підставі заяви Застрахованої особи чи її спадкоємців та таких документів: Акту про нещасний випадок за формою Н-1. Листа непрацездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення інвалідності. Копії свідоцтва про смерть та документа про право на спадщину для спадкоємців (у разі загибелі чи смерті Застрахованої особи внаслідок настання страхового випадку). Оригіналу або завіреної копії цього Договору; Документів, що дозволяють ідентифікувати одержувача страхової виплати - фізичну особу (паспорт, копія довідки податкової інспекції про присвоєння ідентифікаційного) номеру).

У п.6.2 Документи, що надаються Страховику повинні бути у формі оригінальних примірників, нотаріально засвідчених копій або простих копій за умови надання Страховику можливості звірити такі копії документів з їхніми оригінальними примірниками. Якщо перераховані в п. 6.1 документи Страхувальник надав Страховику не в належній формі, чи з порушенням існуючих норм (немає нумерації, дати, штампу, підпису чи є виправлення і т. ін.), то страхова виплата не буде здійснена до усунення існуючих в документах недоліків.

Згідно з п.6.3 Договору рішення про виплату, або відмову у страховій виплаті приймається Страховиком у строк до 7 (семи) календарних днів включно, починаючи з дати отримання всіх необхідних документів, вказаних в п. 6.1 цього Договору. Таке рішення оформлюється страховим актом. Страховий акт складається Страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається Страховиком. Один екземпляр страхового акту надається Страхувальнику протягом 3 (трьох) календарних днів після його складання.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування в строки, визначені у цьому Договорі, Страховик сплачує Страхувальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого страхового відшкодування за кожний день прострочення.

Додатком №2 до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року сторони узгодили перелік застрахованих осіб, зокрема, ОСОБА_1 . (а.с.17-18)

Додатковою угодою №1 від 11.12.2018 року до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року Сторони виклали додатки №№1,2 до договору в новій редакції, а також п.4.1 договору: застраховані особи: 85 осіб відповідно до Списку Застрахованих осіб, що є Додатком №2 до Договору. (а.с.19-21)

Додатковою угодою №2 від 01.04.2019 року до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року Сторони виклали додатки №№1,2 до договору в новій редакції, а також п.4.1 договору: застраховані особи: 87 осіб відповідно до Списку Застрахованих осіб, що є Додатком №2 до Договору, п.4.8 договору: загальний страховий платіж складає 1939, 12 грн. (а.с.22-23)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року Позивач сплатив на користь Відповідача страховий платіж у загальному розмірі 1939, 12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №6358 від 14.12.2018 р. на суму 1907 грн. 40 коп., №1562 від 01.04.2019 р. на суму 31 грн. 72 коп. (а.с.24-25)

Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №2-к від 13.06.2013 року прийнято з 13.06.2013 р. ОСОБА_1 водієм автотранспортних засобів автотранспорту. (а.с.26)

Розпорядженням Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №195 від 23.10.2017 року закріплено водія ОСОБА_1 за транспортним засобом марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с.27)

Листом №5555 від 17.12.2018 року Позивач повідомив Відповідача про настання страхового випадку, що стався 17.12.2018 року зі застрахованою особою філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» водієм ОСОБА_1 . (а.с.28)

Листом №2058 від 04.09.2019 року Позивач надіслав на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» відповідно до п.6.1 договору документи, що підтверджують настання страхового випадку, а саме: заяву про здійснення страхової виплати, копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року та додаткової угоди №1, копію акту про нещасний випадок за формою Н-1, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , довідку про причини смерті, нотаріально завірені копії всіх сторінок паспорту ОСОБА_2 , нотаріально завірені копії довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 09.09.2019 року. (а.с.29-30)

12.12.2019 року ОСОБА_2 надіслала на адресу Відповідача заяву про здійснення страхової виплати (ориг..), свідоцтво про право на спадщину за законом (ориг..), свідоцтво про смерть ОСОБА_1 (нот.коп.), свідоцтво про народження ОСОБА_2 (нот.коп.), посвідчення водія ОСОБА_1 (нот.коп.), довідка з реквізитами Приватбанк на ОСОБА_2 , довідку про смерть (ориг..), лист слідчого (ориг..), витяг з ЄРДС, акт про нещасний випадок форма Н-1 (ориг..), паспорт завір. власноруч, ідентифікаційний код завірен.власноруч, договір, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 12.12.2019 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення, роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти за відстеженням поштового відправлення 370. (а.с.31-47)

Позивач листом №3055 від 28.12.2019 року просив Відповідача надати страховий акт та виплатити страхове відшкодування, що підтверджується копіями списку згрупованих поштових відправлень. (а.с.48-51)

16.07.2020 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надіслало на адресу Відповідача претензію №1555 з вимогою сплатити пеню у розмірі 10201 грн. 43 коп., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 28.08.2020 р. (а.с.52-54)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у передбачені Договором строки. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» пеню у розмірі 10 204 грн. 43 коп.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що Позивачем не були надані всі документи відповідно до умов договору, а саме довідку поліції, медичну карту амбулаторного хворого, акт про нещасний випадок (засвідчена неналежним чином), засвічені власноруч копії всіх сторінок паспорта вигодонабувача та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду (надані нотаріально засвідчені копії документів не містять ознак власноручного засвідчення цих копій вигодонабувачем), лікарське свідоцтво про смерть в оригіналі або копії (неналежним чином засвідчена копія), оригінал або нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть (дата засвідчення передує даті складання оригіналу).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії "Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 354 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, листом №2058 від 04.09.2019 року Позивач надіслав на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» відповідно до п.6.1 договору документи, що підтверджують настання страхового випадку, а саме: заяву про здійснення страхової виплати, копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року та додаткової угоди №1, копію акту про нещасний випадок за формою Н-1, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , довідку про причини смерті, нотаріально завірені копії всіх сторінок паспорту ОСОБА_2 , нотаріально завірені копії довідки про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення 09.09.2019 року. (а.с.29-30)

12.12.2019 року ОСОБА_2 надіслала на адресу Відповідача заяву про здійснення страхової виплати (ориг..), свідоцтво про право на спадщину за законом (ориг..), свідоцтво про смерть ОСОБА_1 (нот.коп.), свідоцтво про народження ОСОБА_2 (нот.коп.), посвідчення водія ОСОБА_1 (нот.коп.), довідка з реквізитами Приватбанк на ОСОБА_2 , довідку про смерть (ориг..), лист слідчого (ориг..), витяг з ЄРДС, акт про нещасний випадок форма Н-1 (ориг..), паспорт завір. власноруч, ідентифікаційний код завірен.власноруч, договір, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 12.12.2019 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення, роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти за відстеженням поштового відправлення 370. (а.с.31-47)

Згідно з частиною 2 ст. 8 та частиною 2 ст. 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.6.1 Договору страхова виплата здійснюється Страховиком згідно з умовами цього Договору на підставі заяви Застрахованої особи чи її спадкоємців та таких документів: Акту про нещасний випадок за формою Н-1. Листа непрацездатності або довідки спеціалізованих установ про встановлення інвалідності. Копії свідоцтва про смерть та документа про право на спадщину для спадкоємців (у разі загибелі чи смерті Застрахованої особи внаслідок настання страхового випадку). Оригіналу або завіреної копії цього Договору; Документів, що дозволяють ідентифікувати одержувача страхової виплати - фізичну особу (паспорт, копія довідки податкової інспекції про присвоєння ідентифікаційного) номеру).

У п.6.2 Договору зазначено, що документи, що надаються Страховику повинні бути у формі оригінальних примірників, нотаріально засвідчених копій або простих копій за умови надання Страховику можливості звірити такі копії документів з їхніми оригінальними примірниками. Якщо перераховані в п. 6.1 документи Страхувальник надав Страховику не в належній формі, чи з порушенням існуючих норм (немає нумерації, дати, штампу, підпису чи є виправлення і т. ін.), то страхова виплата не буде здійснена до усунення існуючих в документах недоліків.

Згідно з п.6.3 Договору рішення про виплату, або відмову у страховій виплаті приймається Страховиком у строк до 7 (семи) календарних днів включно, починаючи з дати отримання всіх необхідних документів, вказаних в п. 6.1 цього Договору. Таке рішення оформлюється страховим актом. Страховий акт складається Страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається Страховиком. Один екземпляр страхового акту надається Страхувальнику протягом 3 (трьох) календарних днів після його складання.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначав, що Позивачем не були надані всі документи відповідно до умов договору (заяви про здійснення страхової виплати), а саме довідку поліції, медичну карту амбулаторного хворого, акт про нещасний випадок (засвідчена неналежним чином), засвічені власноруч копії всіх сторінок паспорта вигодонабувача та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду (надані нотаріально засвідчені копії документів не містять ознак власноручного засвідчення цих копій вигодонабувачем), лікарське свідоцтво про смерть в оригіналі або копії (неналежним чином засвідчена копія), оригінал або нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть (дата засвідчення передує даті складання оригіналу).

Проте, Суд не приймає до уваги заперечення Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» з приводу невідповідності поданих Страхувальником документів заяві про здійснення страхової виплати, оскільки вказана заява є довільною формою, яка заповнюється з метою отримання суми страхового відшкодування, вона не є додатком до Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року. Суд звертає увагу, що саме п..6.1 Договору визначено перелік документів, які повинні бути подані Позивачем Страховику з метою отримання суми страхового відшкодування, будь - яке посилання на необхідність подання переліку документів, що визначений у заяві про здійснення страхової виплати, Сторонами узгоджено не було.

Крім того, Судом встановлено, що відповідно до умов Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року ОСОБА_2 були надіслані на адресу Відповідача документи, зокрема, лист слідчого (ориг.), витяг з ЄРДС, довідку про смерть (ориг..), акт про нещасний випадок форма Н-1 (ориг..), паспорт завір. власноруч, ідентифікаційний код завірен.власноруч, свідоцтво про смерть ОСОБА_1 (нот.коп.), що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 12.12.2019 р., фіскального чеку, рекомендованого повідомлення, роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти за відстеженням поштового відправлення 370. (а.с.31-47)

Суд звертає увагу, що пунктом 6.2 Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року передбачено, що документи, що надаються Страховику повинні бути у формі оригінальних примірників, нотаріально засвідчених копій або простих копій за умови надання Страховику можливості звірити такі копії документів з їхніми оригінальними примірниками. Таким чином, вказаним пунктом договору передбачено альтернативну форму подання документів: або оригінальні примірники, або нотаріально засвідчені копії, або прості копії, а тому подання нотаріально засвідчених копій документів та одночасного засвідчення вказаних копій вигодонабувачем умовами договору не вимагається.

За таких підстав, Суд не приймає до уваги доводи Відповідача, що Позивачем були надані неналежним чином завірені копії документів: акту про нещасний випадок, лікарського свідоцтва про смерть, свідоцтва про смерть, оскільки вказані документи були подані спадкоємцем застрахованої особи в оригіналі.

Крім того, пунктом 6.2 Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року передбачено, що якщо перераховані в п. 6.1 документи Страхувальник надав Страховику не в належній формі, чи з порушенням існуючих норм (немає нумерації, дати, штампу, підпису чи є виправлення і т. ін.), то страхова виплата не буде здійснена до усунення існуючих в документах недоліків. Проте, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не подано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повідомлення Страховиком Страхувальника про подання документів не в належній формі чи з порушенням існуючих норм з урахуванням того, що всі необхідні документи були отримані Відповідачем 17.12.2019 року, тобто більше року тому.

За таких підстав, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та спадкоємцем застрахованої особи відповідно до умов Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року були подані Страховику всі необхідні документи.

Відповідно до статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний:

1) своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором;

2) при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику;

3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним;

4) вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення;

5) повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.

Згідно з ч.1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування" передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Суд звертає увагу, що з аналізу п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України, а також п.6.1 Договору, якими на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, а також подання заяви Застрахованої особи чи її спадкоємців та визначеного переліку документів, випливає, що правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. Також, виходячи зі змісту норм Закону України "Про страхування", можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, Страховик зобов`язаний прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування або виплатити страхове відшкодування, тривале зволікання у неприйнятті одного з двох рішень спотворює правову природу договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

Згідно з п.6.3 Договору рішення про виплату, або відмову у страховій виплаті приймається Страховиком у строк до 7 (семи) календарних днів включно, починаючи з дати отримання всіх необхідних документів, вказаних в п. 6.1 цього Договору. Таке рішення оформлюється страховим актом. Страховий акт складається Страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається Страховиком. Один екземпляр страхового акту надається Страхувальнику протягом 3 (трьох) календарних днів після його складання.

Таким чином, Суд зазначає, що всупереч умов Договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті №2-ОСНВ-ЮО-18 від 06.09.2018 року з моменту отримання 17.12.2019 року всіх необхідних документів, вказаних у п.6.1 Договору, Приватним акціонерним товариством «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» не було прийнято рішення про виплату або відмову у страховій виплаті у строк до 7 календарних днів включно, тобто у строк по 24.12.2019 року.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 28.12.2019 р. по 27.06.2020 р. у розмірі 10 201 грн. 43 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування в строки, визначені у цьому Договорі, Страховик сплачує Страхувальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого страхового відшкодування за кожний день прострочення.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення терміну здійснення страхового відшкодування пені від суми простроченого страхового відшкодування; спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, пеня, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, Суд вважає, що вимоги Позивача є обґрунтованими.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов`язання з 28.12.2019 р. по 27.06.2020 р. у розмірі 10 201 грн. 43 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача, а саме з 25.12.2019 року, а не з 28.12.2019 року, як помилково зазначив Позивач, оскільки рішення про виплату або відмову у страховій виплаті приймається у строк до 7 календарних днів включно, а також закінчення такого нарахування відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. При цьому, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, Суд здійснює нарахування пені з 28.12.2019 року, як визначено Позивачем. За таких підстав, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за період з 28.12.2019 р. по 25.06.2020 р. у розмірі 10 134 грн. 55 коп.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» підлягає стягненню пеня у розмірі 10 134 грн. 55 коп.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова фінансова група «ГЛЄБОВ І ПАРТНЕРИ» (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКА, будинок 94, ідентифікаційний код юридичної особи 31565863) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ , будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 38727770) в особі філії «Дельта - лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (54017, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 27, ідентифікаційний код юридичної особи 38728507) пеню у розмірі 10 134 (десять тисяч сто тридцять чотири) грн. 55 (п`ятдесят п`ять) коп. та судовий збір у розмірі 2 088 (дві тисячі вісімдесят вісім) грн. 22 (двадцять дві) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 лютого 2021 року

Суддя О.В. Чинчин