РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/17404/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Промислова, буд.17; ідентифікаційний код 00131050)

до Державної установи "Центр пробації" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81; ідентифікаційний код 41847154)

про стягнення 7 811, 50 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" з позовом до Державної установи "Центр пробації", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2417/19/68К від 06.03.2019 про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води: постачання теплової енергії, яка в загальному становить 7 811, 50 грн та складається із суми основного боргу - 6 728, 37 грн, 3 % річних - 296, 42 грн, інфляційних втрат - 786, 71 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

04.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог вказуючи, що тариф визначений у рахунку № 2417/19 за січень 2019 згідно договору № 2417/19 від 06.03.2019 склав 2 324, 92 грн (без ПДВ) за опалення на ПО (бюджет), 2 324, 92 грн (без ПДВ) т/втрати до ПО (бюджет), що не відповідає тарифу, що визначений та не змінений сторонами (відсутня додаткова угода про зміну тарифу за постачання теплової енергії з 01.01.2019), за договором тариф - 1 636, 57 грн без ПДВ. Також відповідач відзначає, що заборгованість що нарахована позивачем за період з 12.12.2018 по 31.12.2018 не входить до періоду, визначеному договором постачання теплової енергії - січень-квітень 2019 року.

18.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій позивач відзначає, що оскільки ним було надано відповідачу акт здачі-приймання (надання послуг) за січень 2019 та рахунок № 2417/19 за січень 2019, останнім у свою чергу прийнято, то це є доказом того, що Державним підприємством "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" було надано, а Державною установою "Центр пробації" було прийнято теплову енергію у вигляді гарячої води на загальну суму 6 728, 37 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.03.2019 між Державною установою "Центр пробації" (далі - замовник) та Державним підприємством "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" (далі - учасник) було укладено договір про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води: постачання теплової енергії № 2417/19/68К за умовами якого учасник зобов`язується в період дії договору, надати послуги, зазначені в договорі, згідно з умовами та режимами тепло споживання на межі балансової належності тепломереж учасник та замовник, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги, в терміни передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2. найменування послуги: код за ДК 021:2015-09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (постачання теплової енергії). Кількість послуги: Q рік = 10 Гкал/рік.

Розрахунки за послугу проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунків на оплату послуг та актів здачі-приймання (надання послуг), що споживаються виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі безготівковим розрахунком відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), погоджених встановленому законодавством порядку. За спожиту теплову енергію замовник сплачує не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.1. договору).

Згідно п. 10.1.цей договір набирає чинності з дня підписання і діє до 30.04.2019 (включно), а в частині розрахунків, до повного їх погашення. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2019.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що ним до нежитлового приміщення відповідача, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк бул. Дружби Народів (раніше вул. Леніна), буд. 32-А, загальною площею 109,8 кв.м., у опалювальних сезонах 2018-2019 роках було поставлено теплову енергію у вигляді гарячої води на загальну суму 6 728, 37 грн. Водночас, відповідачем не було здійснено оплати за фактично надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 7 811, 50 грн, що складається із суми основного боргу - 6 728, 37 грн, 3 % річних - 296, 42 грн, інфляційних втрат - 786, 71 грн.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що тариф визначений в рахунку № 2417/19 за січень 2019 згідно договору № 2417/19 від 06.03.2019 склав 2 324, 92 грн (без ПДВ) за опалення на ПО (бюджет), 2 324, 92 грн (без ПДВ) т/втрати до ПО (бюджет), що не відповідає тарифу, що визначений та не змінений сторонами (відсутня додаткова угода про зміну тарифу за постачання теплової енергії з 01.01.2019), за договором тариф - 1 636, 57 грн без ПДВ. Також відповідач відзначає, що заборгованість що нарахована позивачем за період з 12.12.2018 по 31.12.2018 не входить до періоду, визначеному договором постачання теплової енергії - січень-квітень 2019 року.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи та що у свою чергу встановлено судом, нежитлове приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 32- А знаходиться на балансі Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради та здавалося ним в оренду Державній установі "Центр пробації", що підтверджується договором № 5/128Г на оренду нежилого приміщення від 21.08.2018.

Згідно пп. 3.2.7. договору № 5/128Г встановлено, що орендар зобов`язаний протягом місяця з моменту підписання договору на оренду приміщення укласти договори з відповідними організаціями на постачання комунальних послуг та інформувати орендодавця про їх укладення.

Як про це вказувалося судом вище, 06.03.2019 між Державною установою "Центр пробації" та Державним підприємством "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" було укладено договір про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води: постачання теплової енергії № 2417/19/68К.

В п. 10.1. передбачено, що цей договір набирає чинності з дня підписання і діє до 30.04.2019 (включно), а в частині розрахунків, до повного їх погашення. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2019.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

За приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до приписів п. 5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, приймаються виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами (копії рішень виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради про початок/закінчення опалювального сезону № 752 від 10.10.2018 № 379 від 26.03.2019 додаються).

Факт постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача за адресою: бул. Дружби Народів, буд. 32-А, підтверджується наявним в матеріалах справи актом про включення теплоустановок від 20.11.2018.

Як про це відзначає позивач та чого у свою чергу не заперечується відповідачем, останньому у спірному періоді з 12.12.2018 по 23.01.2019 був наданий рахунок, який є одночасно актом передавання-приймання (надання послуг з централізованого опалення), та які, у розумінні ст. 530 ЦК України, є вимогою про сплату боргу.

Відтак, відповідачу у спірний період з 12.12.2018 по 31.01.2019 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води по рахунку було нараховано плату у загальному розмірі 6 728, 37 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком боргу.

За спірний період відповідач плату за надані послуги на користь позивача не здійснював.

За запитом Державної установи "Центр пробації" ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" надало лист вих. № 08-06-370 від 21.05.2019 разом з актом звірки взаємних рахунків, але даний акт з боку відповідача підписаний не був.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу надсилалася претензія щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію: № 08-14-110 від 06.06.2019.

Втім, у відповідь був наданий лист вх. № 1696 від 10.07.2019 про відмову у сплаті заборгованості.

Детальні пояснення відносно рахунку № 2417/19 за січень 2019 року згідно договору № 2417/19/19 від 06.03.2019 ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" надало відповідачу листом від 18.07.2019.

Так, за умовами п. 3.2. договору ціна за 1 Гкал (тариф) предмета закупівлі відповідає діючим на день оплати тарифам. Сума договору є плановою та дорівнює ціні пропозиції за результатами застосування переговорної процедури закупівлі бюджетні зобов`язання по цьому договору виникають в межах кошторисних призначень з січня 2019 року.

Ціна за одиницю предмета закупівлі може змінюватися в залежності від тарифу, встановленого відповідним нормативно-правовим актом (п. 4.8. договору).

Згідно пп. 6.3.3. договору учасник зобов`язаний повідомляти замовника письмово та в засобах масової інформації про зміну тарифів. Така зміна є узгодженою сторонами, з моменту її опублікування.

Суд відзначає, що у позовній заяві позивач вказує, що вартість 1 Гкал теплової енергії (з 22.07.2010 - зі дня набрання чинності Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" від 09.07.2010 № 2479-VI, тарифи на теплову енергію для суб`єктів природних монополій встановлює національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (постанова Верховного Суду України від 28.05.2013 у справі № 3-9гс13)), що поставлялась відповідачу складала:

- з 12.10.2018 (тариф для потреб бюджетних установ) - 2 789,90 грн. (з ПДВ) відповідно до наказу "Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів" від 17.10.2018 № 137.

- з 01.01.2019 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1 963,88 грн. (з ПДВ) відповідно до наказу "Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів" від 08.01.2019 № 01 та рішення "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" від 28.12.2018 № 1031.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт надання позивачем відповідачу в період з 12.12.2018 по 31.01.2019 послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в загальному розмірі 6 728, 37 грн.

Втім, доказів, щоб свідчили про здійснення оплат за надані позивачем та відповідно отримані відповідачем послуги, матеріали справи не містять.

Так дійсно, позивачем заявлено періоди в які надавалися такі послуги, як ті що охоплені договором, так й ті, що були надані до укладення між сторонами договору.

Втім, суд звертає увагу, що відповідачем, доводи щодо надання таких послуг позивачем в період з 12.12.2018 по 31.01.2019 не спростовується та не заперечується. Більш того, відповідач й не заперечує факт споживання таких послуг у кількості, що було відпущено позивачем.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, враховуючи те що позивачем належним чином надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 12.12.2018 по 31.01.2019, які в свою чергу споживалися відповідачем, суд дійшов висновку, що, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості з основного боргу в розмірі 6 728, 37 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Іншим доводам сторін оцінка судом не надається, оскільки вони не спростовують встановлених судом в ході розгляду справи обставин.

Що стосується здійснених позивачем на суму основного боргу нарахувань 3 % річних в розмірі 296, 42 грн та інфляційних втрат в розмірі 786, 71 грн, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перерахунок суми нарахувань 3 % річних по періодам, зазначених позивачем, дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення 3 % річних підлягає задоволенню, а саме в сумі 296, 42 грн.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Відтак враховуючи викладене вище, суд здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат за повні місяці вважає, що стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 189, 28 грн, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Центр пробації" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81; ідентифікаційний код 41847154) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль" (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Промислова, буд.17; ідентифікаційний код 00131050) суму основного боргу в розмірі 6 728 (шість тисяч сімсот двадцять вісім) грн 37 коп., 3% річних в розмірі 296 (двісті дев`яносто шість) грн 42 коп. інфляційні втрати в розмірі 189 (сто вісімдесят дев`ять) грн 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 941 (одна тисяча дев`ятсот сорок один) грн. 24 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.02.2021

Суддя Д.О. Баранов