ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Справа №903/900/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Дяденчук А.І., ордер ВК №1013537 від 12.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.01.2021 р. у справі №903/900/20 (суддя Дем`як В.М., повний текст ухвали складено 14.01.2021 р.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича

до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, в особі філії "Волинське головне регіональне управління "Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" м.Луцьк

про стягнення 838 243,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 13.01.2021 р. справу №903/900/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, в особі філії "Волинське головне регіональне управління "Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення 838 243,22 грн пені за безпідставне списання коштів направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду м.Києва (вул. Б.Хмельницького, 44-а, м. Київ, 01054).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Фізична особа-підприємець Куралов Микола Васильович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу на розгляд Господарському суду Волинської області.

Також, апелянт просить постановити окрему ухвалу щодо виявлених порушень законодавства та недоліків в роботі посадових осіб АТ КБ "Приватбанк".

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Зазначає, що територіальна юрисдикція (підсудність) справ господарським судам визначена параграфом 3 Господарського процесуального кодексу України, згідно ст.29 якої право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням (ч.3 от.29 ГПК України). Тобто, позивачу надано право за наявності підстав вибрати на власний розсуд господарський суд до якого подається позов, за винятком справ, які віднесені до виключної підсудності, встановленої ст.30 ГПК України;

Користуючись наданим позивачу правом вибору територіальної підсудності, Куралов М.В. звернувся з позовом до АТ "КБ "Приватбанк" за місцезнаходженням його філії - філії "Волинське головне регіональне управління АТ "КБ "Приватбанк", оскільки спір виник з діяльності саме цієї філії. Причому існування спору, який виник з діяльності саме філії "Волинське головне регіональне управління АТ "КБ "Приватбанк" не заперечується самим відповідачем та підтверджено судовими рішеннями у справах №903/618/14, №903/590/19, №903/82/20 Господарського суду Волинської області та які покладені в обґрунтування заявленого позову.

За таких обставин, враховуючи, що спір у справі не відноситься до категорії, яка підлягала б розгляду за правилами виключної підсудності (ст.30 ГПК України) і виник він з діяльності філії "Волинське головне регіональне управління АТ "КБ "Приватбанк" (Волинська область, м.Луцьк, пр.Відродження, 1), справа підлягає розгляду за місцезнаходженням філії, а саме Господарським судом Волинської області.

Апелянт посилається на те, що в АТ КБ "Приватбанк" відкрито філії та представництва по всій території України, однак відомості щодо цих філій Банком не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Особи, винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються для державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, а також у неподанні або несвоєчасному поданні державному реєстратору передбаченої цим Законом інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи або його відсутність, несуть відповідальність, встановлену законом (ч. 4 ст. 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Апелянт вважає, що зібраними у справі доказами підтверджується порушення з боку відповідача - АТ КБ "Приватбанк" ст. 3, ст. 4 та ст. 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у зв`язку з чим просить постановити окрему ухвалу щодо виявлених недоліків та порушень чинного законодавства з боку відповідальних осіб АТ КБ "Приватбанк".

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Куралова М.В. на ухвалу господарського суду Волинської області від 13.01.2021 у справі №903/900/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.02.2021 р. об 11:00 год.

05.02.2020 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 р., у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Савченка Г.І. у період з 11.02.2021 - 19.02.2021 включно, відповідно до статті 32 ГПК України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії по справі №903/900/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 р. для розгляду справи №903/900/20 автоматизованою системою документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Юрчук М.І.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича на ухвалу господарського суду Волинської області від 13.01.2021 р. у справі №903/900/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю., суддя Юрчук М.І.

17.02.2021р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з його участю в інших судових засіданнях та з високою зайнятістю. Також, просить забезпечити проведення наступних судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Розглянувши зазначене вище клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (параграфи 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

В даному випадку представником відповідача не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує правову позицію відповідача щодо обставин справи та документальних доказів, яку висловлено у поданому суду відзиві на апеляційну скаргу по справі.

Крім того, суд призначаючи апеляційну скаргу до розгляду, надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2021р. про відкриття апеляційного провадження явка сторін у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка сторін у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів не розглядає зазначене вище клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі.

Учасники справи були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

В судове засідання 18.02.2021 року з`явився представник позивача, який апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 26.11.2020 Позивач Фізична особа-підприємець Куралов Микола Васильович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в особі філії "Волинське головне регіональне управління "Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 838 243,22 грн. пені за безпідставне списання коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору банківського рахунку (заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитком печатки) та Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України".

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.12.2020 відкрито провадження у справі №903/900/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.12.2020 через відділ діловодства Господарського суду Волинської області відповідач подав відзив за вх.№01-57/7846/20 в якому просив передати справу №903/900/20 за територіальною підсудністю Господарському суду м. Києва.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, висновку щодо віднесення цього спору до територіальної підсудності Господарському суду Волинської області позивач дійшов на підставі того, що спір виник з діяльності філії банку - "Волинське головне регіональне управління" Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк".

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.01.2021 р. у справі №903/900/20 позовну заяву від 26.11.2020р. Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 838 243,22грн. пені за безпідставне списання коштів передано Господарському суду міста Києва (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 44-в) за територіальною підсудністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як передбачено ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Розділом 3 глави 2 ГПК України визначена територіальна юрисдикція (підсудність) господарських справ.

Так, відповідно до ст.27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.3 ст.29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем даний позов пред`явлений до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі Волинської філії АТ КБ "Приватбанк" за місцезнаходженням філії - до Господарського суду Волинської області.

Відповідно до ст.95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно зі ст.58 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа у порядку, визначеному законом. Відкриття суб`єктом господарювання філій (відділень), представництв без створення юридичної особи не потребує їх державної реєстрації. Відомості про відокремлені підрозділи суб`єктів господарювання залучаються до її реєстраційної справи та включаються до Єдиного державного реєстру в порядку, визначеному законом.

Підпунктом 20 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи: ідентифікаційний код відокремленого підрозділу; найменування відокремленого підрозділу; місцезнаходження відокремленого підрозділу; види діяльності відокремленого підрозділу; відомості про керівника відокремленого підрозділу: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата народження, дата призначення та реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи; відомості про членів керівних органів: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку - для відокремленого підрозділу громадського формування; відомості про належність відокремленого підрозділу юридичної особи, що припиняється шляхом злиття, приєднання, поділу або перетворення, до юридичної особи - правонаступника; інформація для здійснення зв`язку з відокремленим підрозділом: телефон та адреса електронної пошти.

Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено обов`язкове внесення відомостей про відокремлений підрозділ юридичної особи (назва). При цьому, обов`язковим за законом є як внесення відомостей про відокремлений підрозділ юридичної особи (назва), так і його місцезнаходження.

Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", , місцезнаходження означеної юридичної особи таке: 01001, м.Київ, Печерський район, вулиця Грушевського, будинок 1Д; у відомостях про відокремлені підрозділи юридичної особи вказаний лише один відокремлений підрозділ - Кіпрська філія публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк".

При цьому, судом відзначається, що будь-які інші підрозділи юридичної особи до реєстру не внесені та їх місцезнаходження не вказане; Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей про відокремлений підрозділ Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" з місцезнаходженням у м.Луцьк або у Волинській області.

Отже, відсутність існування на час звернення позивача до суду філії "Волинське головне регіональне управління" Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" як філії відповідача унеможливлює подання позову за її місцезнаходженням на підставі ч.3 ст.29 Господарського процесуального кодексу України.

Слід також зазначити, що позивач у позовній заяві не обґрунтував, що спір про стягнення з відповідача 838 243,22грн. пені за безпідставне списання коштів виник саме з діяльності філії "Волинське головне регіональне управління" Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк".

Водночас, зі змісту судових рішень у справі №903/590/19, на яку покликається позивач у позовній заяві, вбачається, що підставою виникнення спору є безпідставне списання коштів саме АТ КБ "Приватбанк".

З аналогічних підстав господарський суд Волинської області ухвалою від 03 листопада 2020 року направив за територіальною підсудністю справу №903/802/20 за позовом фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича до АТ КБ "Приватбанк" про стягнення 811 203,12 грн. пені, яку було залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2020 року.

Предметом розгляду справи №903/802/20 є аналогічні правовідносини, що й у справі №903/900/20.

Враховуючи вище викладене, підсудність даного спору слід визначити за загальними правилами територіальної підсудності, відповідно до яких за приписами ч.1 ст.27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

У відповідності до п.10 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що узгоджується з ч.2 ст.27 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вже зазначалось вище, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи (відповідача) Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" () є: 01001, м.Київ, Печерський район, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Таким чином, враховуючи положення ч.1 ст.27 ГПК України, судом, до територіальної підсудності якого відноситься розгляд даної справи, є Господарський суд міста Києва.

За приписами п.1 ч.1 ст.31 ГПК України якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншому суду.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ГПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком місцевого господарського суду, що позовну заяву б/н від 26.11.2020р. Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича слід передати до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Колегія суддів вважає, що відомості з Державного реєстру банків про те, що 21.05.1993р. відкрито Філію "Волинське Головне Регіональне Управління "Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", дата внесення до державного реєсту - 06.05.1993р. не можуть бути використані як доказ у даній справі, оскільки ч.2 ст.27 ГПК України передбачено, що місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення у даній справі окремої ухвали за фактами неподання до органів державної реєстрації відповідальними особами АТ КБ "Приватбанк" недостовірних відомостей про існування на території України відокремлених підрозділів та філій, оскільки ч.4 ст. 35 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено відповідальність за внесення завідомо неправдивих відомостей до документів, а не за неподання будь-яких заяв до органів державної реєстрації.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.01.2021 р. у справі №903/900/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Куралова Миколи Васильовича, залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.01.2021 р. у справі №903/900/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №903/900/20 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "23" лютого 2021 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Юрчук М.І.