РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021Справа № 910/19791/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Доля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖЕЙКОБС"

про стягнення 95 909,09 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Доля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖЕЙКОБС" про стягнення 95 909,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки товару № КД-140 від 13.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/19791/20, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

11.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про приєднання документів.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/19791/20 від 18.12.2020 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Доля" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖЕЙКОБС" (Покупець) укладено договір поставки товару № КД-140 (надалі також - договір), згідно з п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товари (далі по тексту - «Товар»), а Покупець сплатити і прийняти Товар в кількості, асортименті і у цінах, узгоджених з Постачальником.

Відповідно до п. 2.6 договору, оплату за поставлений Товар Покупець здійснює на

підставі рахунків-фактур та/або видаткової накладної, що формується на підставі Замовлення Покупця Постачальником.

Згідно з п. 2.7 договору, усі розрахунки, передбачені цим Договором,

здійснюються з використанням національної валюти України - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника, зазначений у реквізитах до даного Договору, або інший рахунок, про який Постачальник своєчасно та письмово повідомив Покупця.

Як встановлено у 2.8 договору, розрахунки за Товар здійснюються протягом 21 календарних днів з моменту поставки Товару або у інший строк, попередньо домовлений між Сторонами.

Відповідно до 2.9 договору, датою оплати Товару є дата зарахування відповідних

грошових сум на банківський рахунок Продавця.

Передача товару здійснюється відповідно до узгодженого графіку за видатковою накладною, в якій вказується найменування, кількість, ціна товару, дата передачі товару покупцю. (п. 3.4 договору).

У п. 4.1 договору вказаний обов`язок Покупця оплатити замовлений Товар на умовах цього Договору.

Цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.. (п. 10.1 договору).

Відповідно до матеріалів справи, на виконання умов договору протягом лютого - серпня 2020 року позивач здійснював поставки товару на користь відповідача, що підтверджується долученими до позову видатковими накладними.

Так, зокрема, 19.02.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 1 062,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №1581 від 19.02.2020, на суму 865,50 грн, що підтверджується видатковою накладною №1583 від 19.02.2020, та на суму 1575,27 грн, що підтверджується видатковою накладною №1591 від 19.02.2020.

24.02.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 3 410,84 грн, що підтверджується видатковою накладною №1678 від 24.02.2020 та на суму 3467,71 грн, що підтверджується видатковою накладною №1679 від 24.02.2020.

25.02.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 2 821,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №1812 від 25.02.2020 та на суму 2 655,01 гривень, що підтверджується видатковою накладною №1813 від 25.02.2020.

26.02.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 3896,07 грн, що підтверджується видатковою накладною №1830 від 26.02.2020.

28.02.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 2 482,11 грн, що підтверджується видатковою накладною №1940 від 28.02.2020 та на суму 4 672,10 гривень, що підтверджується видатковою накладною №1944 від 28.02.2020.

02.03.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 2 664,96 грн, що підтверджується видатковою накладною №2046 від 02.03.2020 та на суму 2 668,87 грн, що підтверджується видатковою накладною №2051 від 02.03.2020.

03.03.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 8703,38 грн, що підтверджується видатковою накладною №2088 від 03.03.2020.

05.03.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 754,26 грн, що підтверджується видатковою накладною №2222 від 05.03.2020, на суму 1 098,32 грн, що підтверджується видатковою накладною №2223 від 05.03.2020 на суму 8 094,27 гривень, що підтверджується видатковою накладною №2228 від 05.03.2020 та на суму 6 884,23 грн, що підтверджується видатковою накладною №2229 від 05.03.2020.

12.03.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 4300,34 грн, що підтверджується видатковою накладною №2482 від 12.03.2020.

13.03.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 4 146,38 грн, що підтверджується видатковою накладною №2561 від 13.03.2020 та на суму 3 003,26 грн, що підтверджується видатковою накладною №2563 від 03.03.2020.

16.03.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 1982,62 грн, що підтверджується видатковою накладною №2588 від 16.03.2020 та на суму 815,29 грн, що підтверджується видатковою накладною №2589 від 16.03.2020.

06.08.2020 позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 384,66 грн, що підтверджується видатковою накладною №7878 від 06.08.2020, на суму 869,79 грн, що підтверджується видатковою накладною №7879 від 06.08.2020 на суму 97,74 грн, що підтверджується видатковою накладною №7880 від 06.08.2020 року та на суму 922,64 грн, що підтверджується видатковою накладною №7881 від 06.08.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач здійснив оплату поставленого за договором товару частково, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг перед позивачем у розмірі 74 410,64 грн. Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 6 638,56 та штраф у розмірі 14 859,89 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 692, 693 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, належне виконання позивачем зобов`язань з поставки товару за договором у період з лютого по серпень 2020 року підтверджується долученими до позову видатковими накладними, які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Частковий розрахунок відповідача за поставлений товар підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Отже, незважаючи на отримання товару, всупереч умовам п. 2.8 договору щодо строку його оплати, відповідач не розрахувався з позивачем на суму 74 410,64 грн.

Належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед позивачем у розмірі 74 410,64 грн до матеріалів справи не подано.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату товару у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 74 410,64 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Отже, за наведених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 74 410,64 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також заявив до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за поставлений товар 19.02.2020, 24.02.2020, 25.02.2020, 26.02.2020, 28.02.2020, 02.03.2020, 03.03.2020, 05.03.2020, 12.03.2020, 13.03.2020, 16.03.2020, 06.08.2020, за загальний період прострочення з 11.03.2020 по 27.11.2020 у загальному розмірі 6 638,56 грн.

Поряд з викладеним, за несвоєчасне виконання вказаних зобов`язань позивач також заявив до стягнення з відповідача штраф у загальному розмірі 14 859,89 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Як встановлено у п. 7.2 договору, за прострочення або неповну сплату Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. У випадку прострочення більш ніж на 30 днів, крім пені Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника штраф у розмірі 20% від простроченої до сплати суми.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період прострочення вказаних вище поставок товару, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення відповідача за кожною поставкою (видатковою накладною), який починається на день пізніше від вказаного позивачем, а також подекуди неправомірно нараховано пеню поза допустимим шестимісячним строком для її нарахування.

Отже, за розрахунком суду, позовні вимоги щодо пені підлягають частковому задоволенню на суму 5 527,82 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю на суму 14 859,89 грн у зв`язку з арифметичною правильністю та обґрунтованістю.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач в свою чергу обставин прострочення перед позивачем за договором не спростував, заперечень проти позову не навів.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачем також заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 7 про надання правової (правничої) допомоги від 2611.2020, який укладений позивачем з адвокатом Рівним Євгенієм Олександровичем, додаток № 1 до вказаного договору, акт № 1 здачі-прийнятття виконаних робіт від 27.11.2020, відповідно до якого адвокатом надано замовнику такі юридичні послуги: складання позовної заяви про стягнення боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖЕЙКОБС" за договором поставки товару № КД-140 від 13.02.2020 (вартість - 10 000,00 грн).

Дослідивши надані позивачем докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовленої позовної заяви, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Решту суми витрат на правову допомогу суд вважає неспівмірною із складністю відповідної роботи, її обсягом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖЕЙКОБС" (просп. Перемоги, буд. 45, м. Київ, 03057, ідентифікаційний код 41531537) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Доля" (вул. Басейна, буд. 5-Б, м. Київ, 01004, ідентифікаційний код 43214921) борг у розмірі 74 410,64 грн, пеню у розмірі 5 527,82 грн, штраф у розмірі 14 859,89 грн, судовий збір у розмірі 2 077,66 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22.02.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко