РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2021Справа № 910/16566/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Анастасової К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/16566/20

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця»

про стягнення 44259,83 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Гаврилов Є.Ю.;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця» (далі - відповідач) про стягнення 44259,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про відступлення права вимоги №601-18 від 11.10.2018 позивач набув право вимоги до відповідача за спожиту теплову енергію за договором №8423039 від 01.06.2017 у розмірі 39288,97 грн, інфляційні втрати у розмірі 2907,38 грн та 3% річних у розмірі 2063,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

31.12.2020 на електронну адресу суду від відповідача надійшов електронний лист, в якому зазначено, що у кожного співвласника багатоквартирного будинку (фізичної особи) наявний персональний особовий рахунок у КП «Київтеплоенерго», а тому у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2020 судом призначено у даній справі судове засідання на 11.02.2021 з викликом сторін.

26.01.2020 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав того, що не отримував від первісного кредитора будь-яких комунальних послуг, в тому числі теплової енергії в гарячій воді та зазначає, що між первісним кредитором та відповідачем відсутній договір постачання теплової енергії, а за таким номером та датою в дійсності укладено договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення. Разом з цим відповідач наголошує на тому, що відсутні і рахунки на оплату комунальних послуг та зазначає, що хоча в будинку є вузол обліку, втім він відключений і споживачами теплової енергії є виключно мешканці будинку, в яких наявні індивідуальні договори з постачальником таких послуг.

В судовому засіданні 02.02.2021 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення розгляду справи на 11.02.2021.

09.02.2021 до відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача та вказує на те, що укладений договір постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017 між первісним кредитором та відповідачем у встановленому порядку недійсним не визнавався, а в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Разом з цим, позивач наголошує на тому, що неотримання відповідачем облікових карток (табуляграм) фактичного споживання теплової енергії та відсутність підписаних відповідачем актів звіряння є наслідком бездіяльності самого відповідача по невиконанню свого обов`язку, встановленого пунктом 3 додатку до договору.

В судовому засіданні 11.02.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити; представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, суд на місці постановив розгляд справи проводити за його відсутності.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - сторона-1) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця» (далі - сторона-2) укладено договір постачання теплової енергії №8423039 (далі - договір) предметом якого є постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні сторони-2 (далі - теплове обладнання) відповідно до додатку №5 до цього договору на потреби об`єкту по вул. Ф. Максименка (Червонофлотська), 24, опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком №1 цього договору.

У додатках №5 та №1 від 01.06.2017 до договору сторони погодили схему балансової належності і експлуатаційної відповідальності сторін та орієнтовні обсяги теплової енергії сторони-2.

Пунктом 2.1 договору визначено, що при виконанні умов цього договору вони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок та мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

У додатку №3 до договору, зокрема, затверджено тариф на теплову енергію без нарахування ПДВ на рівні 1153,80 грн/Гкал.

Згідно пункту 2.2.1 договору сторона-1 зобов`язується підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київської міською держадміністрацією (додаток №2 до цього договору).

В свою чергу, сторона-2 зобов`язується дотримуватися умов та порядку оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені додатками №1 та №4 до договору (п. 2.3.1 договору).

Умовами пункту 5.2.2 договору передбачено, що сторона-2 несе відповідальність за виконання порядку розрахунків за теплову енергію, викладених в додатку №4 до цього договору.

Так, у додатку №4 від 01.06.2017 до договору сторони погодили, зокрема, що розрахунки проводяться виключно у грошовій формі. Сторона-2 до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим сплачує стороні-1 вартість фактичних обсягів теплової енергії у розрахунковому періоді, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

При цьому, сторона-2 щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів ПАТ «Київенерго»: облікову картку фактичних обсягів теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки сторона-2 повертає в Центр обслуговування клієнтів ПАТ «Київенерго»); акт виконаних робіт.

Питання пов`язані з укладенням, зміною, виконанням та розірванням договору регулюються сторонами шляхом обміну листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами (пункт 7.1 договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до дати передання теплових мереж до комунальної власності м. Києва або іншій стороні. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; за взаємною згодою сторін; прийняття відповідного рішення місцевим господарським судом; передбачених пунктом 6.1 договору; ліквідації сторін (пункти 8.1, 8.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» надало обумовлені договором послуги у період липень-серпень 2017 року, листопад 2017 року - квітень 2018 року, що підтверджується щомісячними обліковими картками, нарядом на включення теплопостачання за спірний період та інформацією (у вигляді таблиці) про порядок нарахування та розрахунків за надані послуги, що сформовані на підставі відомостей, переданих позивачу за договором цесії, які є належними та допустимими доказами у відповідності до приписів статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.09.2020 №910/17662/19.

Про належне виконання Публічним акціонерним товариством «Київенерго» своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення ним умов договору постачання теплової енергії.

Тоді як, відповідач свого обов`язку з оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим виник борг за надані послуги в розмірі 39288,97 грн.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання, а частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

В силу приписів частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що облік теплової енергії на теплових мережах проводиться розрахунковим способом відповідно до норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 Україна 244-94, затверджені Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 14.12.1993 з наступними змінами та доповненнями.

Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку №6 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку.

Додатком №4 від 01.06.2017 до договору постачання теплової енергії встановлено, що відповідач до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим сплачує вартість фактичних обсягів теплової енергії у розрахунковому періоді, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту умов договору з додатками, строк виконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свого обов`язку щодо оплати наданих за договором послуг не виконав.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання первісним кредитором визначених умовами договору послуг у вигляді теплової енергії до межі балансової належності та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 39288,97 грн основного боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 2063,48 грн та інфляційні втрати у розмірі 2907,38 грн у період з листопада 2018 по серпень 2020 року.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

При цьому, судом встановлено, що 11.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (далі - кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 (далі - договір цесії), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (далі - споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 497554936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Пунктом 1.2 договору цесії визначено, що перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до нього. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору.

За умовами п. 1.3 договору цесії, з його укладенням кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору.

У відповідності до пункту 2.1 договору цесії в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497554936,91 грн., новий кредитор прийняв 497554936,91 грн. боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 зі справи № 910/7807/18.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору цесії сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором цесії (пункт 5.1 договору цесії).

Згідно з додатком № 1 до договору цесії підприємство прийняло право вимоги до відповідача в частині наявної заборгованості, зокрема, відповідно до переліку споживачів теплової енергії та зобов`язань, право вимоги яких відступаються під №540 значиться Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця», сума основного боргу складає 39288,97 грн.

Згідно статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 Цивільного кодексу України).

Таким чином, до позивача перейшли право вимоги до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця» за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №601-18 в частині сплати основного боргу та додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування тощо).

Листом від 08.09.2020 №30/вих-8423039 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та просив сплатити заборгованість, втім відповідач вказану вимогу залишив без задоволення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності укладеного договору на надання комунальних послуг між первісним кредитором та відповідачем, оскільки як вбачається з матеріалів справи договірні відносини між сторонами виникли на підставі договору постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017, який був укладений між первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «Київенерго», право вимоги за яким передано позивачу, та відповідачем. Предметом укладеного договору є постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні відповідача на потреби об`єкту по вул. Ф. Максименка (Червонофлотська), 24, опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року. У додатку №3 до вищезазначеного договору між сторонами погоджено тарифи на оплату послуг.

Вказаний договір постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017 та додатки до нього підписані відповідачем в особі Голови ОСББ «Пуща Водиця» Іващенко Г.І.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання даного договору недійсним, у встановленому законом порядку, суду не надано, а тому в силу встановленої ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, цей договір є дійсним, а його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на укладення зовсім іншого правочину, а саме договору про співпрацю під час надання послуги з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності №8423039, який укладено 31.05.2017, а не 01.06.2017, як помилково вказує відповідач. Предметом цього договору є зобов`язання ОСББ «Пуща Водиця» забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води тепловими мережами, зовнішньо- та внутрішньо-будинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, які перебувають в експлуатації відповідача, при наданні Публічним акціонерним товариством «Київенерго» послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг.

При цьому, умовами пунктів 4.1, 4.2 зазначеного договору передбачено, що зобов`язання сторін за цим договором виконують на безоплатній основі. Інші зобов`язання сторін, що виконуються на оплатній основі, регулюються окремим (и) договором (договорами).

Отже, договір, на який посилається відповідач, регулює питання належного забезпечення умов для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води тепловими мережами, зовнішньо- та внутрішньо-будинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, які перебувають в експлуатації відповідача, при наданні Публічним акціонерним товариством «Київенерго» послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг, а договором постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017, який є оплатним, регулюється питання самого забезпечення постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні відповідача на потреби об`єкту по вул. Ф. Максименка (Червонофлотська), 24.

За умовами укладеного договору №8423039 від 01.06.2017 сторони визначили, що ПАТ «Київенерго» здійснює нарахування за теплові втрати з поверхні трубопроводів (Гкал) та з витоком (Гкал), а також за витоки теплоносія (тони) на теплових мережах, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або в технічному обслуговуванні ОСББ «Пуща Водиця» та якими ПАТ «Київенерго» постачає теплову енергію на потреби об`єкта по вул. Федора Максименка (Червонофлотська), буд. 24 і відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати ці втрати.

Відхиляє суд доводи відповідача і про відсутність рахунків на оплату комунальних послуг, оскільки додатком №4 від 01.06.2017 до договору №8423039 від 01.06.2017 сторони погодили, що відповідач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в Центрі обслуговування клієнтів ПАТ «Київенерго»: облікову картку фактичних обсягів теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки відповідач повертає в Центр обслуговування клієнтів ПАТ «Київенерго») та акт виконаних робіт.

Отже, обов`язок по отриманню платіжних документів зі здійснення оплат за надані послуги лежить виключно на відповідачеві і, при цьому, сама лише їх відсутність, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за отримані ним послуги.

Безпідставним є і посилання відповідача на наявність у кожного співмешканця будинку - споживача теплової енергії індивідуального договору, оскільки предметом укладеного договору постачання теплової енергії №8423039 від 01.06.2017 є забезпечення постачання теплової енергії в гарячій воді тепловими мережами, зовнішньобудинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, що знаходяться у власності, або на балансі, або в експлуатації, або на технічному обслуговуванні, чи в будь-якому користуванні відповідача, а не оплата за індивідуальне споживання теплової енергії у гарячій воді співмешканцями будинку.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 178, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця» про стягнення 44259,83 грн задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пуща Водиця» (04075, м. Київ, вул. Червонофлотська (нова назва вул. Федора Максименка), буд. 24; ідентифікаційний код 40595233) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 40538421) основний борг у розмірі 39288 (тридцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 2907 (дві тисячі дев`ятсот сім) грн 38 коп., 3% річних у розмірі 2063 (дві тисячі шістдесят три) грн 48 коп та судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.02.2021.

Суддя Т.В. Васильченко