РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2021Справа № 910/16138/20
Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/16138/20

За позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ 154, 02154)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9, м. Київ, 03026)

Про відшкодування збитків в порядку регресу

Суддя Бондаренко - Легких Г.П.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (далі за текстом - відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 7 406, 42 грн., завданих працівником відповідача внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

29.10.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`яти денний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

06.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якого долучено уточнену позовну заяву та інші докази на виконання ухвали суду від 29.10.2020, вказаним позивач усунув недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду від 29.10.2020.

17.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи №910/16138/20 ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою суд зобов`язав Моторне (транспортне) страхове бюро України (02002, м. Київ, а/с-272) надати суду інформацію щодо полісу за яким застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Volkswagen LT 46", державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату ДТП - 03.05.2019, строк дії такого полісу, розміру франшизи за полісом та ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за таким полісом, а також щодо страховика та страхувальника вказаного транспортного засобу. Окрім того, суд запропонував відповідачу в строк протягом 15 днів з дня вручення ухвали від 17.11.2020 надати до суду відзив.

27.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання від М(Т)СБУ на виконання ухвали суду від 17.11.2020.

При цьому, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів ГПК України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.11.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, а саме: Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ 154, 02154, поштове відправлення №608 отримано відповідачем 27.11.2020, про що зроблено відмітку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач про розгляд справи №910/16138/20 та про його право на подання відзиву повідомлений належним чином, однак, таким правом у встановлений судом строк не скористався та заяви про продовження строку для подання відзиву до суду не подав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено матеріалам справи, 03.05.2019 в м. Києві по вул. Ломоносова, 83 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen LT 46», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volvo XC 70», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Судом, на підставі витягу з бази М(Т)СБУ встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen LT 46», державний номерний знак НОМЕР_1 не була забезпечена полісом ОСЦПВВНТЗ.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.05.2019 власник пошкодженого транспортного засобу «Volvo XC 70», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталась 03.05.2019 в порядку ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.06.2019 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340, 00 грн.

Згідно Довідки М(Т)СБУ №1 від 18.07.2019 розмір відшкодування шкоди ОСОБА_2 з фонду захисту потерпілих становить 6 606, 42 грн.

29.07.2020 М(Т)СБУ на підставі Наказу №7409 здійснило регламентну виплату власнику пошкодженого транспортного засобу «Volvo XC 70» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 у розмірі 6 606, 42 грн, що підтверджується платіжним дорученням №968217 від 30.07.2019.

Окрім того, як стверджує позивач та підтверджено платіжним дорученням №967867 від 18.07.2019 позивач здійснив оплату послуг експерта ТОВ «Професійна експертна компанія» в розмірі 800, 00 грн, відтак поніс додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди. Загальний розмір фактично понесених витрат М(Т)СБУ склав 7 406, 42 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом М(Т)СБУ (надалі - позивач) стверджує, що він відповідно до п.п. 38.2.1. п.38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подає регресний позов до ТОВ «НОВА ПОШТА» (надалі - відповідач), оскільки на момент скоєння 03.05.2019 дорожньо-транспортної пригоди, винуватець ДТП керував транспортним засобом «Volkswagen LT 46», державний номерний знак НОМЕР_1 в силу виконання трудових обов`язків перед відповідачем.

На підтвердження вказаного позивач подає довідку за місцем роботи ОСОБА_1 від 04.11.2019 №4569 про те, що ОСОБА_1 працює на посаді кур`єра, Департамент адресного обслуговування ТОВ «НОВА ПОШТА» з окладом згідно штатного розпису з 05.02.2019.

Позивач стверджує, що 16.06.2020 звернувся до відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив посилаючись на ст. 1172 ЦК України, вказав про те, що оскільки винуватець ДТП перебуває у трудових відносинах з відповідачем та ДТП сталась під час виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків перед відповідачем, отже саме відповідач відшкодовує завдану шкоду у розмірі 7 406, 42 грн. Разом з тим, суд встановив, що доказів направлення вказаної претензії на адресу відповідача до суду не надано, а відтак позивач не довів факт звернення з вказаної претензією до відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вище вказаним, позивач просить стягнути з відповідача фактично понесені позивачем збитки в порядку регресу в розмірі 7 406, 42 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 21.3 статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Згідно з вимогами пункту 21.1 статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Як встановлено судом вище, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen LT 46», державний номерний знак НОМЕР_1 " не була застрахована відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У відповідності до п. 36.1. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до підп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону, на який посилається позивач при обґрунтуванні позовних вимог, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди не заподіювала.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі N 909/1189/17, під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

Зазначений висновок ґрунтується на приписах частини 1 ст. 1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За приписами частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а на підставі статті 1172 ЦК України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина 1 статті 1172 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом, у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ч.1 ст.1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц.

Таким чином, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; шкоди та її розміру; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Так, довідкою від 04.11.2019 ТОВ «НОВА ПОШТА» підтверджено, що винуватець ДТП з 05.02.2019 працює на підприємстві відповідача на посаді «кур`єр».

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що під час вчинення ДТП 03.05.2019 винуватець ДТП, який є працівником відповідача, скоїв його під час виконання своїх трудових обов`язків перед відповідачем.

Окрім того, з наявної в матеріалах справи Довідки №1 від 18.07.2019 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих вбачається, що при складені довідки власником транспортного засобу «Volkswagen LT 46», державний номерний знак НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_4 . Докази того, що саме відповідач - ТОВ "Нова пошта" є тією особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом «Volkswagen LT 46», державний номерний знак НОМЕР_1 в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позивач не доводить поданими доказами те, що в нього є законні підстави звертатись саме до відповідача як володільця ТЗ з вимогами зазначеними в позовній заяві, у зв`язку з чим вимоги позивача про відшкодування збитків в порядку регресу з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" в розмірі 7 406, 42 грн суд відхиляє як такі, що є не обґрунтованими та не доведеними.

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ 154, 02154) до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9, м. Київ, 03026) про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 7 406, 42 грн відмовити.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких