ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3642/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Мастер", 61068, м. Харків, пр. Московський, 181
до Фізичної особи-підприємця Новрузова Асіф Рашид огли, АДРЕСА_1
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Андрійчук Н.В. згідно ордеру ВІ №1024681 від 10.11.2020

відповідача - Рум`янцев Є.І. згідно ордеру АН №1025099 від 11.01.2021, Новрузов А.Р. особисто

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Мастер" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Новрузова Асіфа Рашид огли 120 000,00 грн. заборгованості за договором оренди №01-ШБ від 04.12.2017. Судові витрати в сумі 2 102 грн. сплаченого судового збору просить також стягнути з відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна №01-ШБ від 04.12.2017, який у подальшому додатковою угодою №1 від 23.03.2018 достроково розірвано за згодою сторін та зафіксовано наявність заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати у розмірі 120000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2020, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами наданими сторонами та запропонувано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяв. У зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 та 251 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов.

04.12.2020 представник відповідача звернувся до суду з заявою вх. № 28359 про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву, яке було задоволено ухвалою суду від 07.12.2020.

15.12.2020 відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. №29300 від 15.12.2020 в якому проти позову заперечує, вказуючи, що ним здійснювалися оплати позивачу після розірвання договору оренди на загальну суму 107 110,65 грн. та зазначає, що додаткова угода №01 до договору №01-ШБ не є новацією.

21.12.2020 позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 29695 від 21.12.2020).

Ухвалою суду від 21.12.2020 суд перейшов до розгляду справи № 922/3642/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.01.2021.

11.01.2021 відповідачем надано до матеріалів справи копію договору оренди нежитлових приміщень від 20.10.2014 року, яку долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.01.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

15.02.2021 відповідачем надані до суду додаткові пояснення (вх. №3641), які долучені судом до матеріалів справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 15.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

04.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бренд Мастер" та фізичною особою-підприємцем Новрузовим Асіфом Рашидом огли укладено договір №01-ШБ оренди нежитлових приміщень, відповідно до умов пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення підвалу №1, цокольного поверху №5 - 9, першого поверху №85, загальною площею 477.9 кв.м, у літері "А-4", розташовані за адресою: м. Харків, проспект Московський, будинок №181.

Відповідно до пункту 2.3 договору приміщення вважається поверненим орендодавцю з дня підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі орендованого майна.

Згідно з пунктом 3.1 договору за користування орендованим майном встановлюється щомісячна оренда плата у розмірі 30000, 00 грн. За перший місяць оренди (грудень 2017) орендна плата сплачується не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, слідуючого за першим місяцем оренди, з 01.01.2018 року оренда плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця щомісячно наперед (не пізніше 7-го (сьомого) числа поточного місяця, за який справляється орендна плата). Якщо останній день сплати припадає на святковий (неробочий) день, то такий останній день переноситься на перший робочий день після святкових (вихідних) днів.

За порушення строків сплати орендної плати або за порушення строків передачі/повернення орендованого майна відповідно до вимог цього договору, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, 3% річних з простроченої суми, при цьому сума грошового зобов`язання повинна бути сплачена орендарем з урахуванням у встановленого індексу інфляції (пункт 5.7 договору).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 договорів, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг з моменту його підписання та діє протягом 12 календарних місяців до 31 травня 2018 року включно. Цей договір буде вважатися продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, що і цей договір, якщо жодна із сторін договору не виявить бажання його припинити, попередивши про це письмово іншу сторону не пізніше ніж за 10 днів до дати закінчення договору.

Цей договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідно додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договору або у чинному законодавстві України (пункт 6.5 договору).

Згідно з пунктом 6.6 договору договір може бути розірваний або змінений лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено цим договором або чинним законодавством України. Одностороння відмова від договору або зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено цим договором або чинним законодавством України.

Відповідно до акту приймання - передачі орендованого майна від 04.12.2017, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення підвалу №1, цокольного поверху №5-9, першого поверху №85, загальною площею 477,9 кв.м, у літері "А-4", розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

23.03.2018 між ТОВ «Бренд Мастер» та фізичною особою - підприємцем Новрузовим Асіф Рашид огли укладено додаткову угоду №01 до договору №01-ШБ оренди нежитлових приміщень від 04.12.2017, згідно з пунктом 1.1, 1.2, 1.3 сторони домовились достроково розірвати договір оренди нежитлових приміщень від 04.12.2017 з 31.03.2018, що є останнім днем оренди нежитлових приміщень за договором. Передача орендованого майна за договором №01-ШБ оренди нежитлових приміщень від 04.12.2017 оформлюється сторонами актом прийому - передачі протягом п`яти календарних днів з моменту розірвання договору. Заборгованість за користування орендованим майном складає 120000,00 (сто двадцять тисяч) гривень.

У зв`язку з достроковим розірванням договору оренди 02.04.2018 відповідач повернув позивачу орендоване майно, що підтверджується актом приймання передачі (повернення) орендованого майна від 02.04.2018.

Згідно з цим актом приймання-передачі орендованого майна за договором №01-ШБ оренди нежитлових приміщень від 04.12.2017 у зв`язку з достроковим розірванням №01-ШБ оренди нежитлових приміщень від 04.12.2017 з 31.03.2018, оформленим додатковою угодою №01 від 23.03.2018 до договору оренди, орендар передав (повернув), а орендодавець прийняв нежитлові приміщення підвалу №1, цокольного поверху №5-9, першого поверху №85, загальною площею 477,9 кв.м, у літері «А-4», розташовані за адресою: м. Харків , проспект Московський, будинок №181 , що було надано орендарю для використання орендованого майна в господарських або інших не заборонених чинним законодавством цілях. Заборгованість орендаря за договором оренди перед орендодавцем станом на 31.03.2018 складає 120000,00 грн, у тому числі ПДВ, яку орендар зобов`язується погасити у найближчий час. Орендоване майно знаходиться у задовільному стані, недоліків до стану орендованого майна сторонами не виявлено. Інших претензій за №01-ШБ оренди нежитлових приміщень від 04.12.2017 сторони одна до одної не мають.

Згідно з частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Отже, особливим видом припинення зобов`язання за домовленістю сторін є новація. Новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

За умовами додаткової угоди №1 від 23.03.2018 були змінені: строки оренди нежитлових приміщень - останнім днем оренди сторони визначили 31.03.2018, зобов`язання щодо повернення нежитлових приміщень сторонами було замінено на повернення за актом прийому-передачі протягом п`яти календарних днів з моменту розірвання договору, зазначена сума заборгованості за користування орендованим майном (120000,00 грн), проте строк виконання зобов`язання зі сплати вказаної суми орендної плати сторонами додатково визначений не був. У акті приймання-передачі орендованого майна від 02.04.2018 сторони погодили, що заборгованість за договором оренди у розмірі 120000,00 грн орендар зобов`язується погасити у найближчий час.

Таким чином, зобов`язання з оренди нежитлових приміщень за договором оренди №01-ШБ від 04.12.2017 припинено у зв`язку з новацією.

Дані обставини встановлені Східним апеляційним господарським судом в постанові від 20.02.2020 року у справі №922/1119/19.

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПУ України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, додаткова угода №01 від 23.03.2018 року є новим зобов`язанням між сторонами - ТОВ «БРЕНД МАСТЕР» та ФОП Новрузовим А.Р. огли.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1); підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 ст.526 Цивільний кодекс України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у додатковій угоді №01 від 23.03.2018 року сторонами не було визначено строк виконання по сплаті заборгованості, ТОВ «Бренд Мастер» звернувся до ФОП Новрузова А.Р. огли з вимогою про виконання зобов`язання вих №01-26/10/20 від 26.10.2020 року протягом 7 (семи) календарних днів з часу отримання вказаної вимоги. Зазначену вимогу відповідачем отримано 28 жовтня 2020 року, згідно з відстеженням відправлення на сайті АТ «Укрпошта». Семиденний термін щодо виконання зобов`язання сплив 04 листопада 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем зазначену заборгованість за зобов`язанням відповідно до додаткової угоди №01 від 23.03.2018 року перед Позивачем погашено не було. Дані обставини не були спростовані й самим відповідачем під час розгляду справи належними та допустимими доказами.

Щодо посилань відповідача у відзиві на те, що Новрузовим А.Р. огли сплачено більшу частину коштів, а претензія виставлена на іншу суму, тому претензії позивача є не обґрунтованими, та наведено проплачені відповідачем на користь позивача суми та дати таких операцій, суд вважає їх безпідставними та такими, що не спростовують вимоги позивача та погашення наявної заборгованості, оскільки вказані суми містять інші підстави платежів, сплачувались відповідачем на користь позивача за договорами та рахунками, за якими не заявлено претензій та вимог та які не є предметом спору у даній справі.

Отже, суд дійшов висновку, що Відповідачем не надано належних доказів погашення боргу в розмірі 120 000,00 грн, за додатковою угодою №01 від 23.03.2018 року.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача .

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Новрузова Асіф Рашид огли ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бренд Мастер" (61068, м. Харків, пр. Московський, 181) - 120 000,00 грн. заборгованості та 2 102,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

УЧАСНИКИ СПРАВИ

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бренд Мастер" (61068, м. Харків, пр. Московський, 181.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Новрузов Асіф Рашид огли ( АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено "22" лютого 2021 р.

Суддя С.А. Прохоров