ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

16 лютого 2021 року Справа № 915/2354/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» на дії приватного виконавця у зведеному виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області у справі №915/2354/19

за позовом: Акціонерного товариства АЛЬФА-БАНК (),

юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100,

адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6,

представник позивача: Радченко В.Ю., адреса для листування: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛЕЦ-ВАК,

юридична адреса: 54010, м. Миколаїв, пров. Транспортний, 9 (),

про стягнення заборгованості

особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець Куліченко Дмитро Олександрович (54001, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 17-А, оф. 13),

за участю представників учасників справи:

від стягувача: не з`явився,

від боржника: Зотіков С.Є, згідно довіреності

від виконавця: не з`явився.

встановив:

01.02.2021 до Господарського суду Миколаївської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» надійшла скарга від 29.01.2021 на дії приватного виконавця Куліченко Д.О., якою боржник просить суд:

- визнати протиправною і скасувати постанову приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича від 29.10.2020 року ВП 63447715 про арешт майна боржника відносно накладення арешту на транспортні засоби, та постанови цього ж виконавця від 29.10.2020 року ВП 63447715 про розшук майно боржника, щодо оголошення в розшук наступних транспортних засобів:

марки УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі, кузова, рами НОМЕР_2 ;

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 ,

марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 ,

марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_9 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_10 ,

марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_12 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_14 ,

марки TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_15 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_16 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_17 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_18 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_19 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_20 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_21 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_22 ,

марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_23 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_24 ,

марки МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_25 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_26 ,

марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_27 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_28 ,

марки ОДАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_29 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_30 ;

- зобов`язати приватного виконавцю Куліченка Дмитра Олександровича направити до Міністерства внутрішніх справи України повідомлення про припинення арешту та розшуку транспортних засобів, зазначених у постановах ВП 63447715 про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2021 скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 15.02.2021.

10.02.2021 на адресу Господарського суду Миколаївської області від Акціонерного товариства АЛЬФА-БАНК надійшли письмові пояснення по скарзі на дії приватного виконавця. Стягувач проти задоволення скарги заперечує, зазначає, що оскаржувані постанови надіслано боржнику, натомість останній виконавцеві відомостей про вартість свого майна, а також декларацію про доходи та майно боржника не надав, оскаржувані постанови на думку стягувача спрямовані на дійсне виконання рішення суду.

В судове засідання 15.02.2021 з`явився представник боржника, скаргу підтримав.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, правом участі у судовому засіданні не скористались.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, неявка стягувача та приватного виконавця у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги за наявними матеріалами.

На підставі ст. 233 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Скаргу обґрунтовано посиланням на приписи статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принцип пропорційності, закріплений в ст. 15 ГПК України та положення ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», якими врегульовано накладення арешту на майно боржника.

Скаржник вважає, що приватний виконавець не вжив реальних заходів з метою визначення конкретного майна товариства, вартість якого відповідала б розміру суми стягнення. На думку скаржника, оскільки вартість його нерухомого майна значно перевищує розмір суми стягнення, накладення арешту на транспортні засоби порушує вимоги пропорційності та положення ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши матеріали, додані до скарги, господарським судом встановлено наступне.

До складу зведеного виконавчого провадження №63447715 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» входять виконавчі провадження №63447869 та №63447534, відкриті постановами приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. на виконання наказів, виданих Господарським судом Миколаївської області 19.06.2020 у справі №915/2354/19.

29.10.2020 приватним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №63447715 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної грошової винагороди приватного виконавця 1282204,96грн.

29.10.2020 приватним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №63447715 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, кошти і цінні папери, майнові права, корпоративні права частки у статутному капіталі, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно та майнові права боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, та інше майно боржника, яке зберігається у банку, в тому числі в індивідуальному банківському сейфі, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної грошової винагороди приватного виконавця 1282204,96грн.

29.10.2020 приватним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №63447715 винесено постанову про арешт майна боржника, транспортні засоби: марки УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі, кузова, рами НОМЕР_2 ;

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 ,

марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_8 ,

марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_9 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_10 ,

марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_12 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_14 ,

марки TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_15 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_16 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_17 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_18 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_19 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_20 ,

марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_21 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_22 ,

марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_23 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_24 ,

марки МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_25 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_26 ,

марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_27 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_28 ,

марки ОДАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_29 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_30 , що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної грошової винагороди приватного виконавця 1282204,96грн.

Постановою від 29.10.2020 приватним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №63447715 наведені транспортні засоби оголошено в розшук.

Приймаючи до розгляду цю скаргу, господарський суд враховує обставини наявності зведеного виконавчого провадження та дає їм таку оцінку.

Відповідно до положень ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Враховуючи оскарження дій приватного виконавця у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішень, ухвалених за правилами одного виду судочинства (господарського), розгляд відповідної скарги відбувається в суді, який видав виконавчий документ.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.10.2018 у справі №707/28/17-ц.

При розгляді скарги, господарський суд керується такими положеннями чинного законодавства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі Шмалько проти України (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України та практики Європейського суду з прав людини, рішення суду у справі № 915/2354/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України Про виконавче провадження випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження.

Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу положень ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт; на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту; у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем; стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця; у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника; виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ст. 48 Закону України Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 56 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 57 Закону України Про виконавче провадження, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Розглядаючи скаргу, господарський суд в першу чергу відзначає, що скаржником зазначено про те, що він дізнався про порушення своїх прав прийнятими приватним виконавцем постановами з автоматизованої системи виконавчого провадження в мережі Інтернет 25.01.2021.

Жодних доказів на підтвердження цих обставин скаржником не подано.

Скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у 3-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (ч. 1 ст. 341 ГПК України).

Судом враховано, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Таким чином, якщо нормами процесуального законодавства передбачено вчинення стороною до подання заяви певних дій, такі дії мають бути вчинені.

Водночас доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Статтею 129 Конституції України та статтею 42 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб`єктів господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови, зокрема, і в частині обов`язку дотримання встановлених процесуальним законом строків, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є недопустимим.

Як визначено статтею другою Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Це означає, зокрема, що обов`язок доказування тих чи інших обставин лежить на стороні, а суд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, не зобов`язаний збирати докази. (ч. 3 ст. 2, ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України)

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Отже, суд констатуючи невиконання скаржником свого обов`язку довести факт дотримання десятиденного строку на оскарження дій виконавця, вважає це однією з підстав для відмови в задоволенні скарги.

Не дотримано наведених положень закону скаржником і в частині посилання на обставини, пов`язані із наявністю у його власності нерухомого майна, вартість якого на думку боржника перевищує суму вимог у виконавчому провадженні, оскільки на підтвердження цих обставин не подано належних доказів.

Стверджуючи в своїй скарзі про те, що приватний виконавець не вжив реальних заходів з метою визначення конкретного майна товариства, вартість якого відповідала б розміру суми стягнення, боржник, однак, не надав доказів, які б свідчили про дотримання ним обов`язків, визначених зокрема, ч. 5 ст. 48 та ч. 2 ст. 57 Закону щодо сприяння виконавцю у встановленні вартості майна боржника.

При цьому суд відзначає, що з положень Закону України «Про виконавче провадження» не витікає прямого зв`язку між обставинами не вжиття приватним виконавцем тих чи інших заходів щодо визначення обсягу та/або вартості майна боржника в процесі виконавчого провадження та неправомірністю постанов про накладення арешту. Ці обставини можуть бути предметом оскарження бездіяльності виконавця при здійсненні ним своїх повноважень за окремою скаргою.

Скарга взагалі не містить доводів щодо незаконності постанов про розшук транспортних засобів та наявності того чи іншого зв`язку між твердженнями, на яких ґрунтується скарга та визначеним Законом порядком оголошення транспортних засобів у розшук.

Дослідивши оскаржувані постанови про арешт майна боржника, господарський суд не встановив порушень порядку накладення такого арешту, зокрема, і вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність, зміст якого розкрито у статті 14 ГПК України. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, господарський суд подану представником боржника скаргу відхиляє.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 219, 220, 232, 233, 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» від 29.01.2021 на дії приватного виконавця у зведеному виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області у справі №915/2354/19 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено і підписано суддею 19.02.2021.

Суддя В.О.Ржепецький