ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2920/20

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

При секретарі судового засідання Прижбило О.В.,

розглядаючи справу №916/2920/20,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Болградський виноробний завод"

(вул. Болгарських ополченців, будинок 99, місто Болград, Болградський район, Одеська область, 68702, );

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (вулиця Велика Арнаутська, будинок 15, місто Одеса, 65048, );

про визнання недійсним пункту договору

Представники сторін:

від позивача: Марочкін В.О.;

від відповідача: Десятова Н.А.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Болградський виноробний завод" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про визнання недійсним пункту 3.1. розділу «Орендна плата» умови договору про внесення змін від 28.02.2018р. до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.10.2020р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Болградський виноробний завод" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2920/20; справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.11.2021р.

16.11.2020р. на електронну пошту суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів (вх. №30512/20) та заява про розгляд вищезазначеного клопотання за відсутності представника позивача (вх. №30510/20).

Клопотанням про витребування доказів позивач просив витребувати у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях засвідчені належним чином копії наступних документів:

1) Договір про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.10.2012р.;

2) Додатки до договору про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.10.2012р., а саме:

- Акт незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати та внесення змін до Договору оренди майна від 12.09.2002р.;

- Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна про затвердження оцінки вартості майна, яке передається в оренду;

- зміни до основного Договору оренди майна від 12.09.2002р. в частині розміру орендної плати на підставі зазначених матеріалів незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати та внесення змін до Договору оренди майна від 12.09.2002р. за умовою договору про внесення змін від 12.10.2012р.;

3) Акт незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати від 28.11.2016р.

Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна про затвердження оцінки вартості майна, яке передається в оренду.

Розрахунок орендної плати від 28.11.2016р. до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.09.2002р.;

4) Договір про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 10.10.2017р.;

5) Додатки до договору про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 10.10.2017р.:

- Акт незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати в 2017р. та внесення змін до Договору оренди майна від 12.09.2002р.;

- Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна про затвердження оцінки вартості майна, яке передається в оренду;

- зміни до основного Договору оренди майна від 12.09.2002р. на підставі зазначених матеріалів незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати та внесення змін до Договору оренди майна від 12.09.2002р. за умовою договору про внесення змін від 10.10.2017р.;

6) Договір про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 28.02.2018р.;

7) Додатки до договору про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 28.02.2018р., а саме:

- Акт незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати та внесення змін до Договору оренди майна від 12.09.2002р.;

- зміни до основного Договору оренди майна від 12.09.2002р. на підставі зазначених матеріалів незалежної оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» з висновком, який визначений підставою для розрахунку орендної плати та внесення змін до Договору оренди майна від 12.09.2002р. за умовою договору про внесення змін від 28.02.2018р.;

- Звіт про незалежну оцінку вартості цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод», який був виготовлений ТОВ «АДАМІЛ» станом на 31.08.2017р.;

- Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 27.02.2018р. №203 «Про затвердження змін до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» у грошовій сумі 13 569 457,00 грн.;

- зміни до Акту оцінки цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 27.02.2018р.;

- Акт приймання-передачі в оренду цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 28.02.2018р.;

- Договір від 28.02.2018р. про внесення змін до договору зберігання від 09.11.2012р.

У підготовче судове засідання 16.11.2020р. сторони не з`явились.

Ухвалою господарського суду від 16.11.2020р. запропоновано представнику позивача надати пояснення щодо клопотання про витребування доказів (вх.. №30512/20 від 16.11.2020р.), а саме: обґрунтувати необхідність витребування доказів; зазначити обставини, які можуть підтвердити чи спростувати витребовувані докази; надати докази неможливості надання витребуваних доказів самостійно; надати докази направлення адвокатського запиту відповідачеві. Цією ж ухвалою підготовче судове засідання відкладено на 07.12.2020р.

30.11.2020р. до суду надійшли письмові пояснення відповідача (вх. №32026/20), якими відповідач, зокрема, зазначає про те, що згідно з договором від 28.02.2018р. про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р. вартість цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» становить 13 569 457, 00 грн., орендна плата становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2018р.) - 211 284, 93 грн. Додатково відповідач зазначив, що ПрАТ «Болградський виноробний завод» був згоден з усіма умовами договору, не надавав будь-яких пропозицій та зауважень , підписав договір оренди та скріпив його своєю печаткою.

У судове засідання 07.12.2020р. з`явились представник позивача та відповідача. Представником позивача було надано на розгляд суду клопотання (вх. №32634/20 від 07.12.2020р.) про не допуск до участі у справі особи, яка надала довіреність від імені відповідача та визнання факту відсутності належного представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на судовому засіданні по справі №916/2920/20.

У судовому засіданні 07.12.2020р. протокольно ухвалено оголосити перерву в засіданні до 14.12.2020р.

14.12.2020р. господарським судом отримано заперечення відповідача (вх. №3326/20) на клопотання про не допуск до участі у справі.

14.12.2020р. до суду надійшла заява позивача (вх. №33401/20) про залишення клопотання про витребування доказів без розгляду.

Ухвалою в протокольній формі від 14.12.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 28.12.2020р.

28.12.2020р. підготовче судове засідання відкладено на 13.01.2021р.

06.01.2021р. до Господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №210/21). Одночасно судом отримано заяву відповідача (вх. №207/21) про поновлення пропущеного процесуального строку, якою відповідач просив суд поновити пропущений строк для подання відзиву на позов та залучити поданий відзив.

12.01.2021р. судом отримано заяву представника позивача (вх. №606/21), якою заперечується приєднання до матеріалів справи документів відповідача, а саме: заперечення на клопотання про не допуск відповідача до участі у справі; відзив на позовну заяву; пояснення по справі; заява про поновлення пропущеного процесуального строку.

13.01.2021р. представником позивача на електронну пошту суду було надіслано клопотання (вх. №742/21) про призначення справи до розгляду по суті за відсутності представника позивача.

Протокольною ухвалою господарського суду від 13.01.2021р. закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті. Розгляд справи по суті відкладено на 03.02.2021р.

18.01.2021р. до суду надійшло клопотання відповідача (вх. №1268/21) про приєднання доказів до справи. Зазначеним клопотанням відповідач обґрунтовував своєчасність надання Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях відповіді на адвокатський запит, поданий представником позивача.

29.01.2021р. відповідачем надано до суду клопотання (вх. №2615/21) про приєднання доказів, а саме копії наказу Фонду державного майна України від 17.12.2020р. №470-р.

У судовому засіданні 03.02.2021р. оголошено перерву до 10.02.2021р.

У судовому засіданні 10.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

12.09.2002р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) (далі - орендодавець) та ЗАТ «Болградський виноробний завод» (далі - орендар) було укладено Договір оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» (далі - Договір).

Згідно з п.1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс «Болградський виноробний завод» склад і вартість якого визначено відповідно до акту оцінки складеного станом на 30.04.2002р.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786, зі змінами внесеними Постановою КМУ №699 від 18.05.1998р., Постановою КМУ від 19.01.2000р. №75 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (липень 2002р.) 52274 грн. 51 коп.

Відповідно до п. 3.4. Договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 11.2. Договору його умови зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Пунктом 11.3. Договору встановлено, що зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни і доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні.

28.02.2018р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) та Приватним акціонерним товариством «Болградський виноробний завод» було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.09.2002р. зі змінами та доповненнями (далі - Договір про внесення змін від 28.02.2018р.).

Згідно з Договором про внесення змін від 28.02.2018р. сторони домовились внести зміни до пункту 1.1. розділу 1 «Предмет договору», зокрема, щодо наступного:

«Вартість необоротних активів визначена згідно звіту про незалежну оцінку вартості цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод», (у складі необоротних активів), що була проведена ТОВ «АДАМІЛ» станом на 31.08.2017р. та згідно змін до Акту оцінки вартості, які затверджені наказом регіонального відділення від 27.02.2018р. №203 «Про затвердження Змін до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу - «Болградський виноробний завод» становить 13 569 457, 00 грн.».

Одночасно Договором про внесення змін від 28.02.2018р. було внесено зміни до п. 3.1. «Орендна плата», який викладено в наступній редакції:

« 3.1. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995р. №786, затверджених постановою КМУ від 14.09.2011р. №961 і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2018р.) 211 284,93 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством».

Крім того, відповідно до пункту 3 Договору про внесення змін від 28.02.2018р. сторони визначили, що з моменту підписання цих Змін вважати такими, що втратили чинність додатки, а саме: Розрахунок орендної плати від 28.11.2016; Акт приймання-передачі орендованого майна від 09.11.2012; Зміни до Акту оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 06.11.2012.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалося, розмір орендної плати встановлений в пункті 3.1 Договору від 12.09.2002р. у редакції Договору про внесення змін від 28.02.2018р. Тобто розмір орендної плати встановлений за взаємною згодою сторін, як це й передбачено пунктом 11.3 Договору від 12.09.2002.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до роз`яснень в п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (в даному випадку пункт договору) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

При цьому зміст правочину відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень, наведених в Постанові Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Також відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позивач, посилаючись на ст. 229 Цивільного кодексу України, у позовній заяві зазначив, що йому та відповідачу на час укладання договору про внесення змін від 28.02.2018 року до Договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р. було відомо, що між сторонами діють без зміни умови п.11.2 договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» (обліковий номер договору №), за таким змістом:

«Умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього договору, в тому числі у випадках, коли після укладання законодавством встановлені правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов`язань Орендаря щодо орендної плати -до виконання зобов`язань».

Продовжуючи аргументувати свою позицію, позивач вказав, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, існували саме на момент вчинення правочину, оскільки дія договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002 р. з умовою п.11.2 договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» - не була припинена, а на дату 28.02.2018 року - не була змінена або скасована.

Позивачем підкреслюється взаємна помилка щодо обставини, яка має істотне значення, а саме: позивач здійснив помилку щодо своїх прав, як сторона договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р. й одночасно відповідач, як інша сторона договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р. необережною поведінкою сприяв позивачу у цій помилці, покладаючи на нього обов`язки, не передбачені умовами договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.09.2002 р.

Крім того, позивач відзначив, що помилка щодо прав та обов`язків сторін виникла внаслідок неправильного тлумачення відповідачем умов договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р., що сприяло невірному формуванню внутрішньої волі позивача (що призвело до необачності, самовпевненості, непоінформованості, переоцінки власного досвіду) під час укладання договору від 28.02.2018р. про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.09.2012 року зі змінами та доповненнями.

Однак, суд не погоджується з доводами позивача щодо суперечливої поведінки відповідача стосовно обізнаності останнього про неможливість зміни розміру орендної плати у договірних взаємовідносинах з позивачем з огляду на п.11.3. Договору від 12.09.2002р., яким сторони домовились про те, що зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін.

За приписами ст. ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.

При цьому, позивачем не надано доказів недійсності укладеного між сторонами Договору, зокрема, наявності судового рішення про визнання такого договору недійсним.

Як зазначено вище, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК).

Однак, позивачем також не надано доказів, а судом не встановлено наявність підстав для нікчемності договору від 28.02.2018р., укладеного між сторонами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.09.2020 по справі № 826/2624/16.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 922/3721/18, для визнання судом недійсним правочину, як такого, що вчинений під впливом помилки, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність обману; істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману; наявність умислу в діях відповідача.

Суд враховує, що позивачем не доведено наявність обману, а також наявність умислу в діях відповідача. Навпаки, позивач стверджує, що відповідач, як інша сторона договору оренди цілісного майнового комплексу від 12.09.2002р. необережною поведінкою сприяв позивачу у цій помилці.

Окрім того, позивач не вказав, яким саме чином необережна поведінка відповідача вплинула на підписання позивачем Договору про внесення змін від 28.02.2018р.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. У разі якщо сторона спірного правочину була обізнана або не могла не бути обізнана стосовно обставин, щодо яких стверджує про наявність помилки, це виключає застосування наведених норм статті 229 Цивільного кодексу України (п. п. 6.6., 6.8 Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019р. по справі № 910/9070/18.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують факт помилки, внаслідок якої відбулося неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача.

Таким чином, враховуючи відсутність обману та умислу в діях відповідача щодо введення в оману позивача, суд не може визнати п.11.2 Договору про внесення змін від 28.02.2018р. як такий, що укладений під впливом помилки.

У відповідності зі ст.178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Слід зазначити, що відповідачем не додержано строк на подачу відзиву на позовну заяву, визначений в ухвалі суду від 15.10.2020р., яку відповідачем отримано 22.10.2020р. (згідно з інформацією, яка міститься у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за вх. №46616/20 від 26.10.2020р.).

Суд зазначає, що в заяві про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву (вх. №207/21 від 06.01.2021р.) не наведено поважних причин пропуску зазначеного строку, з огляду на що відповідач є таким, що пропустив строк на подачу відзиву на позовну заяву у справі №916/2920/20 та відзив на позовну заяву (вх. №210/21), що надійшов до суду 06.01.2021р. при розгляді справи до уваги судом не приймається.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» про визнання недійсним п. 3.1. розділу «Орендна плата» умови договору про внесення змін від 28.02.2018р. до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.09.2002р. не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 179, 180, 193 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст.203, 204, 215, 229, 627, 628, 638 ЦК України, , ст.ст. 73, 74, 75, 77, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Болградський виноробний завод" (вул. Болгарських ополченців, будинок 99, місто Болград, Болградський район, Одеська область, 68702, ) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (вулиця Велика Арнаутська, будинок 15, місто Одеса, 65048, ) про визнання недійсним пункту 3.1 розділу «Орендна плата» умови договору про внесення змін від 28.02.2018р. до Договору оренди цілісного майнового комплексу «Болградський виноробний завод» від 12.09.2002р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені у судовому засіданні 10.02.2021р. Повний текст рішення буде складений та підписаний 22 лютого 2021 р.

Суддя Р.В. Волков