РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа № 910/16394/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль", Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м.Вишневе

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ", м.Київ

про стягнення 205 200 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" про стягнення 205 200 грн, з яких основний борг в сумі 120 000 грн, пеня в розмірі 49 200 грн та штраф в сумі 36 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги №1442/2020 від 31.08.2020 в частині повернення грошових коштів у строки, що визначені вказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/16394/20; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику представників сторін.

Ухвалою від 27.10.2020 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.10.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03062, м.Київ, вул.Екскаваторна, буд.26.

Конверт з ухвалою суду від 27.10.2020 був повернутий до суду з відміткою "адресат відсутній".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" (допомогодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" (користувач) було укладено договір №1442/2020 про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами п.1.1 якого допомогодавець зобов`язується надати користувачу поворотну фінансову допомогу, а користувач зобов`язується повернути у встановлений строк поворотну фінансову допомогу допомогодавцю, в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Згідно п.2.1 договору №1442/2020 від 31.08.2020 розмір поворотної фінансової допомоги, яка надається допомогодавцем користувачу за даним договором, становить 120 000 грн.

Допомогодавець зобов`язується надати користувачу поворотну фінансову допомогу, у визначеному в п.2.1 даного договору розмірі, протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору (п.3.1 договору №1442/2020 від 31.08.2020).

Відповідно до п.3.3 договору №1442/2020 від 31.08.2020 користувач зобов`язується повернути допомогодавцю надану за даним договором поворотну фінансову допомогу в повному розмірі до 11 вересня 2020 включно.

У п.3.4 договору №1442/2020 від 31.08.2020 передбачено, що поворотна фінансова допомога повертається користувачем допомогодавцю у безготівковому порядку шляхом перерахування користувачем грошових коштів на поточний рахунок допомогодавця. В межах строку, визначеного в п.3.3 даного договору, користувач має право повертати допомогодавцю отримані грошові кошти частинами, розмір яких визначається користувачем самостійно.

Пунктом 4.2 договору №1442/2020 від 31.08.2020 унормовано, що за прострочення користувачем строку повернення суми поворотної фінансової допомоги, який зазначений в п.3.3 даного договору, користувач сплачує допомогодавцю пеню в розмірі 1% від суми неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення повернення поворотної фінансової допомоги. За прострочення понад 10 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 30% від суми неповернутої поворотної фінансової допомоги.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 включно, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору (п.8.1 договору №1442/2020 від 31.08.2020).

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №1442/2020 від 31.08.2020 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №1442/2020 від 31.08.2020 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що на виконання договору №1442/2020 від 31.08.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" суму поворотної фінансової допомоги в розмірі 120 000 грн згідно платіжного доручення №1583 від 31.08.2020.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем суму фінансової допомоги повернуто у строки, що визначені умовами договору №1442/2020 від 31.08.2020, не було.

Означені обставини у сукупності і стали підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України).

Судом вище вказувалось, що відповідно до п.3.3 договору №1442/2020 від 31.08.2020 користувач зобов`язується повернути допомогодавцю надану за даним договором поворотну фінансову допомогу у повному розмірі до 11 вересня 2020 включно.

У п.3.4 договору №1442/2020 від 31.08.2020 вказано, що поворотна фінансова допомога повертається користувачем допомогодавцю у безготівковому порядку шляхом перерахування користувачем грошових коштів на поточний рахунок допомогодавця. В межах строку, визначеного в п.3.3 даного договору, користувач має право повертати допомогодавцю отримані грошові кошти частинами, розмір яких визначається користувачем самостійно.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що строк повернення відповідачем фінансової допомоги в сумі 120 000 грн настав.

Проте, як було встановлено вище, відповідачем суму фінансової допомоги повернуто у строки, що визначені умовами договору №1442/2020 від 31.08.2020, не було.

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч викладеного вище, відповідачем обставини належного виконання своїх обов`язків за договором №1442/2020 від 31.08.2020 в частині повернення суми фінансової допомоги в розмірі 120 000 грн, належним чином доказово не обґрунтовано, наявності заборгованості не спростовано.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у повному обсязі своїх обов`язків за договором №1442/2020 від 31.08.2020 не надав, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" в частині стягнення основного боргу в сумі 120 000 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 49 200 грн та штрафу в сумі 36 000 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 4.2 договору №1442/2020 від 31.08.2020 передбачено, що за прострочення користувачем строку повернення суми поворотної фінансової допомоги, який зазначений в п.3.3 даного договору, користувач сплачує допомогодавцю пеню в розмірі 1% від суми неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення повернення поворотної фінансової допомоги. За прострочення понад 10 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 30% від суми неповернутої поворотної фінансової допомоги.

З огляду на порушення відповідачем строків повернення поворотної фінансової допомоги, позивачем було нараховано за період з 12.09.2020 по 22.10.2020 пеню на суму 49 200 грн та штраф в розмірі 36 000 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку штрафу, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, наведений позивачем розрахунок пені є необґрунтованим, оскільки позивачем не враховано, що розмір пені, передбачений ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 по справі №907/65/18.

Після здійснення власного перерахунку, суд дійшов висновку, що обґрунтованим в межах заявленого позивачем періоду нарахування є стягнення пені на суму 1613,11 грн.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" в частині стягнення штрафних санкцій.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" про стягнення 205 200 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОПРОМ-ОЙЛ" (03062, м.Київ, вул.Екскаваторна, буд.26, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, вул.Ломоносова, буд.42, ) основний борг в сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн, пеню в сумі 1613 (одна тисяча шістсот тринадцять) грн 11 коп., штраф в сумі 36 000 (тридцять шість тисяч) грн та судовий збір в розмірі 2364 (дві тисячі триста шістдесят чотири) грн 20 коп.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення пені на суму 47 586,89 грн.

4. Судовий збір в сумі 713,80 грн залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено та підписано 23.02.2021.

Суддя В.В. Князьков