ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 910/2979/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 16.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.12.2020 (повний текст складено - 03.12.2020)

у справі №910/2979/20 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРУМ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії

"Центр забезпечення виробництва"

про стягнення 12 149 999, 95 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРУМ" (надалі - позивач, ТОВ "ТОРУМ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (надалі - відповідач, Залізниця) про повернення завдатку у розмірі 5% від вартості договору, що становить 12 149 999, 95 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що поставка за договором №ЦЗВ-14-04219-01 від 11.09.2019 (надалі - Договір поставки) виконана, відповідно у відповідача настав обов`язок повернути завдаток у стягуваному розмірі згідно договору №ЦЗВ-14-03519-22 про надання завдатку, як забезпечення виконання договору поставки (надалі - Договір).

Відповідач проти позову заперечував з огляду на те, що на думку останнього позивач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором поставки, чим порушив вимоги пунктів 1.1. та 3.5. Договору поставки та у зв`язку з чим, відповідачем було подано позовну заяву до Господарського суду міста Києва про стягнення штрафних санкцій у розмірі 6 051 288, 08 грн.

Відповідач вважає, що п. 3.1. Договору поставки встановлює лише правила постачання товару, зокрема, "на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМ" ред. 2010 року)" та не містить обов`язку замовника (позивача) надавати вагоно-цистерни постачальнику для відвантаження дизельного палива.

Окрім того, Залізниця звертала увагу суду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення з боку філії "ЦЗВ" п. 3.1. Договору поставки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/2979/20 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача забезпечення виконання Договору у розмірі 5% від вартості Договору поставки у сумі 12 149 999, 95 грн та 182 249, 99 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час виконання робіт з відвантаження дизельного палива на станції, відповідачем не було виконано умови Договору поставки належним чином, а саме не надано для відвантаження дизельного палива необхідну кількість вагоно-цистерн. Відповідно до умов названого договору поставка товару здійснюється залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМ" ред. 2010 року), пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до зазначених номерів вагонів в накладних, наявних в матеріалах справи, всі вагони належать саме АТ "Укрзалізниця", що відповідає пункту Договору поставки, де зазначено, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом загального користування.

Водночас, з посиланням на справу №910/994/20, рішення у якій набрало законної сили суд зазначив, зокрема, що порушення строків виконання умов Договору поставки сталося не з вини ТОВ "ТОРУМ"

Враховуючи наведене вище, місцевий господарський суд дійшов висновку, що невірне посилання позивача на законодавство в обґрунтування своїх позовних вимог не є достатньою підставою для відмови у позові, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно визначити норми, які регулюють спірні правовідносини, а відтак позов у даній справі підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/2979/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що посилання господарського суду на справу №910/994/20 неналежні та недопустимі, оскільки Залізниця оскаржує судове рішення у названій справі в касаційному порядку.

Відповідач вважає, що у останнього відсутні підстави для повернення завдатку, оскільки саме ТОВ "ТОРУМ" неналежно виконало умови Договору поставки, так як відбулось порушення строків постачання товару.

Правила "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року, на умовах FCА (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (на умовах яких було укладено Договір поставки) не передбачають обов`язок відповідача як покупця забезпечувати постачальника транспортом (вагонами) для виконання останнім умов договору. При цьому п. 3.1 Договору поставки встановлює лише правила постачання товару та не містить обов`язку замовника надавати вагоно-цистерни постачальнику для відвантаження дизельного палива.

Скаржник також посилається на те, що відповідно до договору №ДН-4/101 від 31.08.2017 про експлуатацію залізничної під`їзної колії, експлуатація залізничної під`їзної колії при станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці здійснюється підприємством ТОВ "ОйлТрансшипмент", функції подачі вагонів вантажовласнику для навантаження товару до станції Миколаїв-вантажний Одеської залізниці здійснюється безпосередньо названим товариством.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Владимиренко С.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №910/2979/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.02.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності позовних вимог. При цьому, обставини належного виконання ТОВ "ТОРУМ" умов Договору поставки встановлено рішенням суду по справі №910/994/20, яке набрало законної сили.

У судове засідання 16.02.2021 з`явилися представники сторін, які надали пояснення по суті спору.

Так, у судовому засіданні 16.02.2021 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В свою чергу, представник позивача проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 16.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 11.09.2019 між Філією "Центр забезпечення виробництва" ПАТ - "Укрзалізницям (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРУМ" (постачальник) укладено договір поставки №ЦЗВ-14-04219-01 (Договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та сплатити нафту і дистиляти (дизельне паливо), вказане в подальшому "Товар", найменування, марка та кількість якого вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені в цьому договорі (п. 1.1. Договору поставки).

Згідно з п. 2.1. Договору поставки ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється в національні валюті України - гривні, на умовах FCA (Франко- перевізник) станція відправлення в межах України із подальшим направленням за реквізитами Вантажоодержувача, які вказуються у рознарядках замовника (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" ред. 2010 року), і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, які вказуються в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 2.3. Договору поставки сторони планують за цим договором поставити товар на суму 202 499 999, 17 грн, крім того ПДВ 20% - 40 499 999, 83 грн, на загальну суму 242 999 999, 00 грн.

В специфікації №1 до Договору поставки сторони погодили, зокрема, найменування товару - паливо дизельне, кількість - 10 000, 00 т., ціну однієї тони - 20 249, 9999 грн, вартість товару складає - 202 499 999, 35 грн, крім того ПДВ 20% - 37 266 827, 07 грн, на загальну суму 242 999 999, 00 грн, умови поставки (FCA (Франко-перевізник)), термін поставки (протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня надання рознарядки) та умови оплати.

У відповідності до п. 3.1. Договору поставки постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко- перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" ред. 2010 року), пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника.

Згідно з п. 3.2. Договору поставки постачальник здійснює поставку товару партіями протягом терміну дії договору, тільки при наявності рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника прийняти товар.

Відповідно до п. 3.4. Договору поставки замовник протягом 1 (одного) робочого дня із моменту надання постачальнику рознарядки забезпечує оформлення наказів або телеграфних розпоряджень ПАТ "Укрзалізниця" на станцію відправлення, відповідно до умов поставки і вказаних у рознарядці замовника реквізитів вантажоодержувачів.

Згідно з п. 3.5. Договору поставки постачальник здійснює відвантаження товару протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня надання рознарядки.

Відповідно до п. 3.7. Договору поставки поставка товару підтверджується актом прийому-передачі. Акт прийому-передачі складається на підставі накладної (залізничної) та підписується, за умови надання постачальником передбачених цим пунктом документів.

Датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній), на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, які вказуються в рознарядці замовника (п. 3.9. Договору поставки).

Відповідно до п. 9.4. Договору поставки за порушення строків постачання постачальник оплачує замовнику штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк товару за кожний день прострочення.

Строк дії даного Договору поставки встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2019. Проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника, - до повного виконання (п. 12.2. Договору поставки).

На виконання умов Договору поставки позивач звернувся до відповідача з повідомленням №25-11/152 від 25.11.2019 про можливість здійснення відвантаження з 26.11.2019 дизельного палива кількістю 4 000 тон зі станції Миколаїв - Вантажний.

В свою чергу відповідач направив на адресу позивача рознарядку (дозвіл) на відвантаження продукції від 26.11.2019 №ЦЗВ-20/3992 засобами поштового зв`язку цінного листа з описом вкладення та сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (E-mail).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" неналежним чином виконало свої зобов`язання за договором, зокрема, не надало для відвантаження дизельного палива необхідну кількість вагоно-цистерн.

У зв`язку з цим позивач 02.12.2019 звернувся до відповідача з листом №02-12/147, в якому зазначив про необхідність в найкоротший термін подати необхідну кількість вагонів для відвантаження дизельного палива. Проте відповідач надав вагоно-цистерни лише 04.12.2019. Після подачі вагонів товар був відвантажений одразу, що підтверджується залізничними накладними, але станція Укрзалізниці здійснила відправлення лише 05.12.2019.

Крім того, умовами Договору поставки сторонами було погоджено Розділ 8, відповідно до якого постачальник зобов`язаний надати забезпечення виконання Договору поставки шляхом укладення договору про надання завдатку, як забезпечення виконання Договору поставки. Розмір забезпечення виконання Договору поставки становить 5% від вартості Договору поставки і укладається не пізніше дня укладення даного договору поставки (п. 8.1 Договору поставки)

Відповідно до п. 8.2 Договору поставки, забезпечення діє до повного виконання договору в частині поставок товару на умовах, викладених в цьому договорі. Замовник повертає постачальнику забезпечення виконання договору на його письмову вимогу протягом 5 банківських днів після підтвердження повного виконання постачальником своїх зобов`язань в частині поставки товару відповідно до умов договору.

За умовами договору №ЦЗВ 14-03519-22 від 11.09.2019 про надання завдатку, як забезпечення виконання договору поставки (Договір), сторони дійшли згоди про те, що учасник (ТОВ "ТОРУМ") сплачує замовнику грошову суму в розмірі 12 149 999, 95 грн, за реквізитами АТ "УКРГАЗБАНК", МФО 320478, П/Р НОМЕР_1 , призначення платежу: забезпечення виконання договору поставки про закупівлю нафти і дистилятів (дизельне паливо), згідно оголошення UA-2019-05-30-000844-a.

При цьому, умовами Договору передбачено, що завдаток повертається учаснику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання підстави для повернення завдатку у разі наявності письмової вимоги Учасника та при наявності однієї із умов, зокрема, виконання Договору поставки в частині виконання наданих рознарядок по закінченню терміну дії договору.

Так, позивач за вих. №05-12/161 направив на адресу відповідача вимогу про повернення сплаченого забезпечення виконання договору за договором надання завдатку №ЦЗВ-14-03519-22 від 11.09.2019, у вигляді завдатку в розмірі 12 149 999, 95 грн, перерахувавши зазначені кошти на рахунок постачальника №IBAN: НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) в Акціонерний банк "Південний", код банку 328209, м. Одеса.

24.12.2019 позивач повторно звернувся з вказаною вимогою до відповідача за вих. №24-12/161-1 про повернення сплаченого забезпечення виконання договору, у вигляді завдатку в розмірі 12 149 999, 95 грн. Проте відповіді на вказані вимоги відповідач не надав, завдаток не повернув.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки поставки за договором №ЦЗВ-14-04219-01 від 11.09.2019 постачальником виконані, у відповідача настав обов`язок повернути завдаток у розмірі 12 149 999, 95 грн.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦКУкраїни).

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, за приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору поставки звернувся до Філії "ЦЗВ" з повідомленням №25-11/152 від 25.11.2019 про можливість здійснення відвантаження з 26.11.2019 дизельного палива кількістю 4 000 тон зі станції Миколаїв-Вантажний.

У відповідь позивач отримав від відповідача рознарядку від 26.11.2019 за №ЦЗВ-20/3992 для здійснення такого відвантаження.

Договором поставки сторони домовились, що замовник протягом 1 (одного) робочого дня із моменту надання постачальнику рознарядки забезпечує оформлення наказів або телеграфних розпоряджень ПАТ "Укрзалізниця" на станцію відправлення, відповідно до умов поставки і вказаних у рознарядці замовника реквізитів вантажоодержувачів. Постачальник здійснює відвантаження товару протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня надання рознарядки. Поставка товару підтверджується актом приймання-передачі. Акт прийому-передачі складається на підставі накладної (залізничної) та підписується, за умови надання постачальником переліку документів визначених п. 3.7 (п.п. 3.4, 3.5, 3.7).

Датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній), на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, вказується в рознарядці замовника (п. 3.9 Договору поставки).

У відповідності до п. 8.1. Договору поставки забезпечення виконання договору надається у вигляді завдатку. Розмір забезпечення виконання договору (завдатку) становить 12 149 999, 95 грн.

При цьому, в п. 8.2. Договору поставки забезпечення діє до повного виконання договору в частині поставок товару на умовах, викладених в цьому договорі. Замовник повертає постачальнику забезпечення виконання договору на його письмову вимогу протягом 5 банківських днів після підтвердження повного виконання постачальником своїх зобов`язань в частині поставки товару відповідно до умов договору.

Матеріалами справи містять відповідні Акти приймання-передачі, які підписані сторонами.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, під час виконання робіт з відвантаження дизельного палива на станції, відповідачем не було виконано умови Договору поставки належним чином, а саме не надано для відвантаження дизельного палива необхідну кількість вагоно-цистерн.

З огляду на вказані обставини, позивач 02.12.2019 звернувся з листом №02-12/147, в якому зазначив про необхідність в найкоротший термін подати необхідну кількість вагонів для відвантаження дизельного палива.

Однак, філія "ЦЗВ" AT "Укрзалізниці" надала вагоно-цистерни із необхідних 70 - тільки 29.11.2019 в кількості 14 штук, що не забезпечували необхідний об`єм для відвантаження дизельного палива. Станція протягом 30.11.2019 подала 15 вагонів, протягом 01.12.2019 - 8 вагонів, а наступні ще 15 вагонів станція подала близько 16:00 години, але прийняття станцією вагонів з вантажем відбулося з великою затримкою, так як їх прийняття відбулось вже на наступний день - 02.12.2019 з невідомих причин, про що свідчать штемпелі на залізничних накладних.

ТОВ "ТОРУМ" звертаючись з позовною заявою наголошує на тому, що відповідно до умов Договору поставка товару здійснюється залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010 року), пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника.

Відповідно до умов FCA (Франко-перевізник) А4: продавець здійснює поставку товару перевізнику чи іншій особі, які призначені покупцем, в узгодженому пункті, якщо такий є, в названому місці, в узгоджену дату чи в межах узгодженого періоду.

Поставка вважається здійсненою, коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий покупцем, якщо названим місцем є площі продавця або у будь-якому іншому разі, коли товар надано у розпорядження перевізника чи іншої особи, які призначені покупцем, на транспортному засобі продавця готовим до розвантаження.

Відповідно до пункту А5 Інкотермс-2010 продавець несе усі ризики чи пошкодження товару в момент його поставки.

Згідно з пунктом В5 Інкотермс-2010 покупець несе усі ризики втрати чи пошкодження товару з моменту його поставки.

Відповідно до п.п. 12.1 Договору поставки, все що обумовлено цим договором регулюється чинним законодавством України і міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Враховуючи вищенаведене, твердження відповідача про те, що правила "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року, на умовах FCА (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (на умовах яких було укладено Договір поставки) не передбачають обов`язок філії "ЦЗВ" як покупця забезпечувати постачальника транспортом (вагонами) для виконання останнім умов договору. Згідно з умовами FCA станція відправлення в межах України (в даному випадку) є Миколаїв - Вантажний Одеської залізниці, пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача вказаними в рознарядці необгрунтовані та, спростовуються самими правилами Інкотермс 2010 року, відповідно до яких FCA Франко - перевізник А4: продавець здійснює поставку товару перевізнику чи іншій особі, які призначені покупцем, в узгодженому пункті, якщо такий є, в названому місці, в узгоджену дату чи в межах узгодженого періоду.

Поставка вважається здійсненою, коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий Покупцем, якщо названим місцем є площі продавця або у будь-якому іншому разі, коли товар надано у розпорядження перевізника чи іншої особи, які призначені покупцем, на транспортному засобі продавця готовим до розвантаження.

Відповідно до пункту А5 Інкотермс-2010 Продавець несе усі ризики чи пошкодження товару в момент його поставки.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач некоректно трактує умови Інкотермс 2010 року, оскільки саме покупець повинен надати транспорт для перевезення товару, так як сторонами узгоджено умови поставки товару (п.3.1. Договору поставки), а саме за міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс 2010 року, а саме FCA Франко-перевізник.

Водночас суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставне посилання відповідача на те, що відповідно до договору від 31.08.2017 №ДН-4/101 про експлуатацію залізничної під`їзної колії експлуатація залізничної під`їзної колії при станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці здійснюється підприємством ТОВ "ОйлТрансшипмент" та, відповідно функції подачі вагонів вантажовласнику для навантаження товару до станції Миколаїв-вантажний Одеської залізниці здійснюється безпосередньо ТОВ «ОйлТрансшипмент».

Так, відповідно до договору №ДН-4/101 від 31.08.2017, а саме п. 1 Згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить, ПП "Глобал-Інвест" та експлуатується підприємством на підставі договору оренди №10/05-17 від 30.05.2017 та примикає до колії №11 через стрілочний перевод №41 у парку Миколаїв - Рудний станції Миколаїв - Вантажний Одеської залізниці.

Відповідно до п. 8. договору №ДН-4/101 від 31.08.2017 про готовність вагонів до здавання, у кількості одночасно переданої партії, Підприємство повідомляє Залізницю: по телефону за 30 хв. до вивозу вагонів на станцію, з наступним письмовим підтвердженням. Повідомлення надається за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 №113, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458.

Згідно з абз. 3 п. 11. договору №ДН-4/101 від 31.08.2017 час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Підприємству до моменту закінчення передавальних операцій при поверненні вагонів Залізниці. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від Підприємства або Залізниці складається акт загальної форми. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до зазначених номерів вагонів в накладних, наявних в матеріалах справи, всі вагони належать саме АТ "Укрзалізниця", що відповідає пункту Договору поставки, де зазначено, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом загального користування (п. 3.1. Договору поставки).

Водночас, судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги судове рішення по справі №910/994/20 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРУМ" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ "ПЛАСКЕ" про стягнення суми штрафних санкцій в розмірі 6 051 288, 08 грн

У названій справі, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Зокрема, при розгляді справи №910/994/20 було встановлено, що порушення строків виконання умов договору сталося не з вини Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРУМ".

При цьому, суд апеляційної інстанції у згаданій справі наголосив, що встановлені обставини справи та наявні у справі докази в сукупності свідчать, що саме Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" з невідомих причин не надало транспортний засіб, на який мало відбуватись відвантаження палива для належного виконання умов Договору поставки №ЦЗВ-14-04219-01 від 11.09.2019.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України", no. 24465/04, від 19.02.2009р., "Пономарьов проти України", no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процессуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №910/994/20, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо доказової необґрунтованості заперечень відповідача проти позовних вимог та необхідності задоволення позову.

Окрім того, місцевий господарський суд правомірного дійшов висновку з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/13195/17 про те, що підставою позову є фактичні обставини, якими сторона обґрунтовує свою вимогу. Невірне посилання позивача на законодавство в обґрунтування своїх позовних вимог не є достатньою підставою для відмови у позові, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно визначити норми, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що під час виконання робіт з відвантаження дизельного палива на станції, відповідачем не було виконано умови Договору поставки належним чином, а саме не надано для відвантаження дизельного палива необхідну кількість вагоно-цистерн, тобто порушення строків виконання умов договору сталося не з вини ТОВ "ТОРУМ", а відтак позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого забезпечення виконання договору (завдатку) у розмірі 12 149 999, 95 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/2979/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Залізниці - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва").

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/2979/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/2979/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва".

4. Матеріали справи №910/2979/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 22.02.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.В. Владимиренко

А.І. Мартюк