РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2021Справа № 910/20782/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код 03349039)

до 1) Міністерства енергетики України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Липківського, буд. 35; ідентифікаційний код 37552996)

2) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19; ідентифікаційний код 39369133)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646)

про відшкодування 307 268 616,00 грн,

Представники сторін:

від позивача: Волощук П.Ю.

від відповідача-1: Важинська Ю.І.

від відповідача -2: Усачова А.І.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про відшкодування 307 268 616,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що умисні дії відповідача -1 та відповідача -2 щодо неврахування в тарифах на розподіл природного газу фактичних виробничо-технологічних витрат/втрат газу (ВТВ) спричинили позивачу збитки у розмірі 307 268 61,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 24.01.2018 року, а також залучено до участі у справі Державну казначейську службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 року постановлено розгляд справи 910/20782/17 здійснювати в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.02.2018 року.

В судовому засіданні 20.02.2018 року оголошено перерву до 27.02.2018 року.

В судовому засіданні 27.02.2018 року оголошено перерву до 28.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про призначення судово-економічної експертизи - задоволено частково, призначено у справі №910/20782/17 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, оплату витрат по проведенню судової експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", на вирішення експерта поставлено наступні питання:

1. Який загальний фактичний об`єм та вартість виробничо-технологічних витрат природного газу, понесених Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" у 2015 році?

2. Який обсяг виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу у 2015 році повинен становити для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264?

3. Якою є різниця (якщо є) між фактично понесеним обсягом виробничо-технологічних витрат природного газу Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" у 2015 році та обсягом виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу у 2015 році, розрахованим для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264?

4. Якщо є така різниця, чи підтверджується документально понесення Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" витрат на придбання газу для покриття виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат і у якому розмірі?

Крім того, вказаною ухвалою провадження у справі №910/20782/17 зупинено на час проведення експертизи.

13.04.2018 через відділ діловодства суду від КНДІСЕ надійшов лист "Про направлення клопотання" №6867/18-45 від 13.04.2018 року з доданим до нього клопотанням судових експертів Денисенко О.В. та Матвєєвої Ю.О. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Одночасно з клопотанням судових експертів через відділ діловодства суду від КНДІСЕ надійшов лист "Про оплату вартості експертизи" №6867/18-45 від 13.04.2018 року у якому повідомлено про направлення Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" договору у 2-х екземплярах та рахунку на оплату, а також попереджено про залишення ухвали суду без виконання у разі неоплати вартості проведення експертизи протягом 45 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 поновлено провадження у справі 910/20782/17 для розгляду клопотання судових експертів Денисенко О.В. та Матвєєвої Ю.О. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Клопотання судових експертів Денисенко О.В. та Матвєєвої Ю.О. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, задоволено та зобов`язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надати суду додаткові документи, необхідні для проведення експертизи, а також даною ухвалою зобов`язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" здійснити оплату витрат по проведенню судової експертизи. Провадження у справі № 910/20782/17 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

21.05.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача-1 надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 07.05.2018.

22.05.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 07.05.2018.

25.05.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

08.06.2018 матеріали справи № 910/20782/17 відповідно до супровідного листа від 29.05.2018 № 01-16126/28 були направлені до експертної установи.

28.02.2019 відповідно до супровідного листа Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 № 01-16285/18 до експертної установи було направлено додаткові документи, необхідні для проведення експертизи.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу, у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_1 з посади судді, на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/1215 від 14.06.2019 справу-замінник № 910/20782/17 направлено на повторний автоматизований розподіл.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи-замінника № 910/20782/17, визначено суддю Баранова Д.О. для подальшого її розгляду.

12.06.2020 до Господарського суду міста Києва із експертної установи повернулися матеріали справи № 910/20782/17 разом із висновком експертів, актом здачі-приймання висновку експертів та додатково наданими матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 матеріали справи № 910/20782/17 прийнято до свого провадження суддею Барановим Д.О., поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.07.2020.

08.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-1 про заміну сторони у справі.

13.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача-2.

14.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача-2 та додаткові письмові пояснення позивача.

14.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи для надання можливості примирення сторін.

15.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 задоволено заяву Міністерства енергетики України про заміну сторони у справі № 910/20782/17 та відповідно здійснено заміну відповідача-1 - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України його правонаступником - Міністерством енергетики України. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.08.2020.

29.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача-1 щодо висновку експертів від 13.04.2020 № 6867/18-45/8043/20-72 .

19.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи для надання можливості для примирення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 30.09.2020.

25.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення відповідача-2.

25.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.

29.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи для надання можливості для примирення.

30.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.11.2020.

У підготовчому засіданні 11.11.2020 суд з`ясовував у представників сторін стадію мирного врегулювання спору.

Представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2 повідомили суд, що станом на 11.11.2020 між сторонами не укладено мирову угоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2020.

15.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

15.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 судове засідання відкладено на 27.01.2021.

26.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення позивача на пояснення НКРЕКП від 18.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.02.2021.

У судовому засіданні 12.02.2021 представник позивач підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представники відповідача-1 та 2 заперечили щодо заявлених позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 12.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Львівгаз" (нове найменування - АТ "Львівгаз") є газорозподільним підприємством та в 2015 році здійснювало господарську діяльність із розподілу природного газу споживачам на території м. Львова та Львівській області на підставі ліцензії виданої Національною Комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ) згідно рішення № 386 від 24.03.2011 строком дії з 24.03.2011 по 23.03.2016 та згодом переоформленої рішенням НКРЕКП № 2970 від 15.12.2015 на безстрокову.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 № 737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" (надалі - Наказ № 737) встановлено порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат (надалі - ВТВ) природного газу в газорозподільних мережах та встановлено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Відповідно до п. 1.1. Наказу № 737 річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264 (z0570-03), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за № 570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264 (z0571-03), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за № 571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595 (z1224-03), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за № 1224/8545.

Положенням п. 1.2. Наказу № 737 встановлено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1. пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

За умовами п. 1.5. Наказу № 737 у разі непогодження розрахованих газорозподільним підприємством річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України надає йому вмотивовану відмову.

Як про це відзначає позивач, ним було подано до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, проведений на підставі Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 1) та Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами (далі - Методика 2), затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 № 264, розрахунок ВТВ на 2015 рік в обсязі 88 777,823 тис.куб.м газу. Листом від 30.10.14 № 15/1-7745 були направлені до Міненерговугілля розрахунки щодо встановлення річних обсягів ВТВ та втрат.

02.03.2015 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України було видано наказ за № 122 "Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік" (далі - Наказ № 122). Додатком до вказаного наказу для ПАТ "Львівгаз" були затверджені граничні розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат (далі - ВТВ) в розмірі - 57 413 тис.куб.м.

Не погоджуючись із Наказом № 122, яким було затверджено розмір ВТВ для ПАТ "Львівгаз" в обсязі що на 31 364,823 тис.куб.м менше від розрахованих згідно Методик, Товариство разом із іншими позивачами, звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із вимогою про його скасування через умисне заниження Міненерговугілля обсягів ВТВ.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 визнано незаконність дій Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із встановлення занижених розмірів ВТВ для 30 (тридцятьох) газорозподільних підприємств, в тому числі і позивача, яким додаток до Наказу № 122 скасовано. В ході розгляду справи, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ Міністерство енергетики та вугільної промисловості прийняло з перевищенням своїх повноважень, без дотримання процедури його прийняття, та всупереч положенням Наказу №737, що є регуляторним актом по відношенню до оскаржуваного Наказу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2015 постанову Окружного адміністративного суду від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 залишено без змін.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом про відшкодування шкоди в розмірі 307 268 616,00 грн, позивач вказує наступне:

- при розрахунку тарифу на розподіл природного газу для АТ "Львівгаз" в 2015 році НКРЕКП застосовувало обсяги ВТВ, що були затверджені скасованим додатком до Наказу Міненерговугілля № 122. Тобто, затверджуючи тариф на розподіл газу, НКРЕКП виходило із розміру компенсації вартості обсягів ВТВ позивача, які були суттєво занижені Міненерговугіллям, що в свою чергу призвело до неможливості АТ "Львівгаз" своєчасно розрахуватися із постачальниками ресурсу газу для потреб ВТВ. У зв`язку з чим, позивач був змушений придбавати природний газ для потреб ВТВ за власні кошти, не враховані в тарифі на розподіл. Вказане спричинило суттєве фінансове навантаження на газорозподільне підприємство та створення кредиторської заборгованості перед постачальниками природного газу.

- витрати, що були понесені позивачем на придбання обсягу ВТВ неврахованого в тарифі на розподіл, в подальшому не були компенсовані державою, що привело до виникнення судового спору із вимогою про стягнення з АТ "Львівгаз" на користь ПАТ "Нафтогаз України" заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 506 606 082,43 грн. (справа № 914/1974/17);

- вимога позивача до НКРЕКП про перегляд тарифу через суттєве збільшення обсягів ВТВ, аніж обсяги ВТВ затверджені в тарифі на розподіл, залишена відповідачем-2 без будь якого реагування.

- оскільки витрати на закупівлю ВТВ повинні враховуватись в тарифі на розподіл, позивач вважає, що умисні дії Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та НКРЕКП, що призвели до утворення в 2015 році кредиторської заборгованості позивача через врахування в тарифі на розподіл обсягів ВТВ в розмірі, що є значно нижчим від фактичного, спричинили додаткові витрати АТ "Львівгаз", а відтак такі затрати повинні бути компенсовані за рахунок вказаних органів державної влади;

- неможливість виконання обов`язків із оплати вартості придбаного газу для потреб ВТВ за договором від 04.01.2013 № 13-259-ВТВ, укладеного між ПАТ "Львівгаз" та ПАТ НАК "Нафтогаз України" підтверджена сертифікатом про форс-мажорні обставини від 17.02.2016 № 5849, виданого Торгово-промисловою палатою України. Згідно до сертифікату, настання форс-мажорних обставин обумовлено саме дією/бездіяльністю третіх осіб/органів державної влади. Таким чином Торгово-промислова палата України засвідчила факт умисного заниження обсягів ВТВ, що були враховані при встановленні тарифу на розподіл для ПАТ "Львівгаз".

Таким чином, позивач відзначає, що загальний обсяг не передбаченого в 2015 році в тарифі на розподіл природного газу, згідно розрахунку позивача становить 33, 537 млн. куб.м газу на загальну суму 307 268 616,00 грн. з ПДВ.

Із поданого відповідачем-2 відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що:

- позивачем обрано не вірний спосіб захисту;

- позивач не оскаржував постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 30.04.2014 № 598, та постанови НКРЕКП від 03.03.2015 № 520, від 30.06.2015 № 1905, від 24.09.2015 № 2403, та не надав до суду докази визнання їх незаконними, а тому вимога щодо стягнення з Державного бюджету України коштів у розмірі 204 073 414, 38 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з економічно необґрунтованими тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та НКРЕКП є безпідставною;

- постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15, якою скасовано додаток до наказу Міненерговугілля від 02.03.2015 № 122 в частині встановлення для ПАТ "Львівгаз" розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік, набрала законної сили з 17.12.2015, водночас, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 30.04.2014 № 598, та постанови НКРЕКП від 03.03.2015 № 520, від 30.06.2015 № 1905, від 24.09.2015 № 2403, з якими пов`язує порушення своїх прав позивач були прийняті до моменту винесення постанови у справі № 826/15132/15. Таким чином, дана інформація не могла бути врахована при прийнятті вишенаведених постанов.

У поданому відповідачем-1 відзиві останній також заперечує щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного:

- Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі № 826/15132/15 скасовано додаток до Наказу від 02.03.2015 № 122 в частині зокрема встановлення для ПАТ "Львівгаз" розміру ВТВ природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік. Сам Наказ від 02.03.2015 № 122 не скасовано та не визнано його протиправним чи незаконним, а скасування самого додатку до Наказу від 02.03.2015 № 122 не тягне за собою жодних правових наслідків, з огляду на те що такий не є рішенням суб`єкта владних повноважень;

- у позовній заяві позивач вказує, що умисні дії відповідачів призвели до утворення кредиторської заборгованості АТ "Львівгаз", спричинили додаткові витрати, проте які саме витрати і як позивач їх розраховував з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається;

- сума майнової шкоди у розмірі 307 268 616,00 грн є необґрунтована, адже, не вбачається який фактичний обсяг виробничо-технологічних витрат та втрат використано. Також відсутнє документальне підтвердження, чітких розрахунків, з яких би вбачалось взаємозв`язок, зокрема, між обсягів ВТВ, передбаченими Наказом від 02.03.2015 № 122 та розміром ймовірної майнової шкоди, завданої позивачу;

- внаслідок задоволення позову до Міненерговугілля України, фактично буде завдано збитків державі, оскільки, держава зобов`язана буде профінансувати виділення коштів Міністерству енергетики та вугільної промисловості України для її погашення. Разом з тим, обґрунтованих доказів на підтвердження фактично використаного обсягу виробничого-технологічних витрат та втрат природного газу у процесі його транспортування газорозподільними мережами, позивачем до матеріалів справи не додано.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до виключних повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до пункту 7 частини 3 статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015, частина 3 та частина 6 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу", який діє з 01.10.2015.

Відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України № 264 від 30.05.2003 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 09.07.2003 № 570/7891 виробничо-технологічні втрати газу - це газ, що втрачається підчас транспортування газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами, а також підчас виконання профілактичних робіт та поточних ремонтів; виробничо-технологічні витрати - це газ, що витрачається підчас виконання комплексу робіт, пов`язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об`єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторного обладнання.

Позивачу були встановлені тарифи на послуги розподілу природного газу на 2015 рік постановою НКРЕ № 598 від 30.04.2014 та постановами НКРЕКП № 520 від 03.03.2015, № 1905 від 30.06.2015 та № 2403 від 24.09.2015.

При цьому у 2014-2015 році розрахунок тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами здійснювався відповідно до Методики розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, № 983 від 04.09.2002 (далі - Методика).

Згідно з Методикою при розрахунку тарифів на послуги розподілу природного газу враховуються нормовані виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу (технічно неминучий убуток) підприємства з газопостачання та газифікації.

За положенням частини 1 статті 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015 державне управління у сфері функціонування ринку природного газу здійснювали Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в нафтогазовому комплексі, у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно пункту 4 частини 3 статті 3 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (який діяв у 2014-2015) центральний орган виконавчої влади, що забезпечував формування державної політики в нафтогазовому комплексі здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Протягом 2014-2015 років Міністерство енергетики та вугільної промисловості України діяло на підставі Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України № 382/2011 від 06.04.2011 (далі - Положення).

За умовами підпункту 14 пункту 4 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України № 382/2011 від 06.04.2011 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до покладених на нього завдань затверджує перелік нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобутку, підготовки до транспортування і транспортування, порядок визначення їх розмірів та ведення їх обліку.

Ця норма діяла протягом 2014-2016 років.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України відповідно до покладених на нього завдань наказом № 737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.11.2011 за № 1361/20099 (далі - Наказ № 737), встановило порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат.

Згідно пунктів 1.3. та 1.4. Наказу № 737 Міністерство енергетики та вугільної промисловості затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік, а затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

Статтею 15 Закону України "Про ціни та ціноутворення" установлено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Так, суд відзначає, що спір у справі виник у зв`язку з неправомірними, на переконання позивача, діями відповідачів з встановлення занижених розмірів нормативних втрат та ВТВ, у зв`язку з чим позивач вимушений був придбавати газ за власні кошти для покриття таких втрат. Відтак, позивач вказує, що при розрахунку тарифу на розподіл природного газу для АТ "Львівгаз" в 2015 році НКРЕКП застосовувало обсяги ВТВ, що були затверджені скасованим додатком до Наказу Міністерства № 122. Тобто, затверджуючи тариф на розподіл газу, НКРЕКП виходило із розміру компенсації вартості обсягів ВТВ позивача, які були занижені Міністерством, що встановлено рішенням суду.

Водночас, суд з такими твердженнями позивача не погоджується з огляду на слідуюче.

Окружний адміністративний суд м. Києва у справі № 826/15132/15 не розглядав і не міг розглядати питання щодо обґрунтованості прогнозованих позивачем річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу.

Вважаючи необґрунтованими доводи позивача, суд виходить з того, що ані позивач, ані господарський суд не вправі самостійно визначати рівень тарифу, який є економічно вигідним для позивача, оскільки установлення тарифу є виключною компетенцією органу державного регулювання (регулятора) відповідно до пункту 7 частини 3 статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", який діяв до 01.10.2015, та частин 3, 6 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу", який діє з 01.10.2015.

В силу того, що тариф відноситься до правової (юридичної категорії), питання щодо його розміру не може бути віддано на вирішення судової експертизи, а тим більше якщо така є комплексною судово-економічною.

Разом з тим, із наявного в матеріалах справи висновку Науково-дослідного інституту судових експертиз від 13.04.2020 № 6867/18-45/8043/20-72, вбачається, (зокрема, сторінка 11):

"Для документального обґрунтування визначених ПАТ "Львівгаз" планових обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу у відповідності до Методики № 264 та Методики № 595 необхідна наявність спеціальних знань в інших, ніж економічна, галузях, оскільки при здійсненні розрахунків враховуються кількості та типів газового обладнання/приладів, видів пошкодження газопроводу, типів, діаметрів та протяжності газопроводів тощо.

Отже, документально обґрунтувати наданий на дослідження Зведений розрахунок планових виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу у відповідності до Методики № 264 та Методики № 595 не видається за можливе оскільки таке дослідження виходить за межі компетенції експертів-економістів".

Таким чином, оскільки визначення рівня тарифу у рамках розгляду господарської справи неможливий, а розмір обсягів фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу (понад нормативно затверджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України планові величини судово-економічною експертизою не визначений через відсутність у експертів спеціальної компетенції, не можна вважати доведеними твердження позивача з приводу того, що установлений відповідачем-2 рівень тарифу є економічно невигідними для позивача, і при дотриманні процедури його встановлення рівень тарифу мав бути вищим.

У зв`язку з відсутністю у експертів спеціальної компетенції проведена судово-економічна експертиза не надала також жодної відповіді на питання обсягу фактичних (реальних) витрат природного газу для технологічних витрат та втрат природного газу позивача за 2015 рік.

Таким чином, зв`язок між встановленим відповідачем-2 рівнем тарифу, складовою частиною якого затверджений відповідачем-1 річний розмір обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, і понесеними позивачем витратами на придбання природного газу за укладеним 04.01.2013 договором з ПАТ "Нафтогаз України", є неочевидним і не являється причиною і наслідком.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Згідно частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено обґрунтованості своїх вимог у деліктному зобов`язанні ні у правовому відношенні, ні у визначеному розмірі.

Разом з тим, суд відзначає, що доводи відповідача-2 стосовно того, що спір непідвідомчий господарському суду і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства є хибними, оскільки спори між юридичними особами щодо деліктних зобов`язань підлягають розгляду господарськими судами.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відтак, всім іншим доводам та міркування сторін оцінка не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом в ході розгляду даної справи обставин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (79039, м. Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код 03349039) до Міністерства енергетики України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Липківського, буд. 35; ідентифікаційний код 37552996) та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19; ідентифікаційний код 39369133), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ідентифікаційний код 37567646) про відшкодування 307 268 616,00 грн - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.02.2021

Суддя Д.О. Баранов