РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа № 910/18828/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС»

до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ»

про стягнення 103 418,04 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» (далі - позивач, ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ.» (далі - відповідач, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.») про стягнення 103 418,04 грн, з яких: 100 000,00 грн - страхового відшкодування, 483,61 грн 3% річних, 1 000,00 грн грн інфляційних втрат, 1 934,43 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-0472530/01НТ від 11.12.2018, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Камаз 54112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода, була застрахована ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», позивачем заявлено до відповідача позов про стягнення суми страхового відшкодування, а також сум 3% річних, інфляційних втрат, пені.

У позовній заяві позивач виклав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 позовну заяву ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18828/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 про відкриття провадження у справі № 910/18828/20.

21.12.2020 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-02/37551 від 14.12.2020 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісом № АМ/8058312.

28.12.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується з сумою позовних вимог в частині штрафних санкцій.

З 16.01.2021 по 22.02.2021 суддя Гумега О.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від сторін спору до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази, а також докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 між Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» (позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кусум Фарм» (страхувальник) було укладено Договір № 006-0472530/01НТ добровільного страхування наземного транспорту (далі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований, зокрема, автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 19.12.2018 до 24:00 год. 18.12.2019.

21.09.2019 на вулиці Щорса в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Камаз 54112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 . Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою № 996853 про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в місті Києві від 20.02.2020.

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі № 757/52603/19-п дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС».

Вартість матеріалів та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до рахунку-фактури Фізичної особи-підприємця Скузь І.М. № 25 від 10.10.2019 (далі - рахунок-фактура № 25 від 10.10.2019) становить 163 494,00 грн.

Відповідно до Звіту № 7675, складеного 05.11.2019 оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 05.11.2019 становить 178 569,95 грн (далі - звіт № 7675 від 05.11.2019).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 82664/1 від 11.11.2019 по договору страхування та розрахунку страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 163 494,00 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 18149 від 12.11.2019.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 21.09.2019) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до полісу № АМ/8058312, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн, станом на дату спірної ДТП (21.09.2019) поліс був чинний.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Камаз 54112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АМ/8058312, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений рахунком-фактурою № 25 від 10.10.2019, звітом № 7675 від 05.11.2018, страховим актом № 82664/1 від 11.11.2019 та розрахунком страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 18149 від 12.11.2019.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АМ/8058312 становить 1 000,00 грн.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АМ/8058312, відповідач повинен був відшкодувати позивачу у встановлений законом строк шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (100 000,00 грн.), у межах суми, що перейшла до позивача, яка складає 99 000,00 грн (100 000,00 грн (розмір страхового відшкодування, підтверджений рахунком-фактурою № 25 від 10.10.2019, звітом № 7675 від 05.11.2018, страховим актом № 82664/1 від 11.11.2019 та розрахунком страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 18149 від 12.11.2019, з урахуванням ліміту по майну згідно полісу № АМ/8058312) - 1 000,00 (розмір франшизи згідно полісу № АМ/8058312) = 99 000,00 грн).

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Судом встановлено, що 26.06.2020 позивач направив на адресу відповідача заяву-вимогу № 667-05 від 01.06.2020, відповідно до якої просив відповідача протягом семи днів з моменту її отримання сплатити страхове відшкодування у розмірі 163 494,00 грн. Вказана заява була отримана відповідачем 30.06.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 04 7.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Натомість, матеріали справи містять відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 28.12.2020 через відділ діловодства суду.

Зі змісту зазначеного відзиву судом встановлено, що відповідач не заперечує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Камаз 54112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» за полісом № АМ/8058312. Відповідач також не заперечує факт отримання заяви-вимоги позивача № 667-05 від 01.06.2020.

У відзиві відповідач зазначив, що він розглянув заяву-вимогу позивача № 667-05 від 01.06.2020 та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн з урахуванням розміру ліміту відповідальності та розміру франшизи за полісом № АМ/8058312. Наведене підтверджується доданим відповідачем до відзиву розрахунком страхового відшкодування.

Відповідач вказує, що станом на дату подання відзиву він оплату не здійснив. Відповідач вважає, що граничний строк для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування становить 06.03.2021, оскільки, на його думку, позивач прострочив термін, передбачений п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Посилаючись на положення абз. 5 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач стверджує, що оскільки позивачем було подано заяву на 249 днів пізніше терміну, передбаченого чинним законодавством України, то строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшуються на кількість днів такого прострочення.

Однак суд не може погодитись з вищенаведеними доводами відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, враховуючи положення пунктів 36.1, 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За змістом підпункту 37.1.4 пункту 37.статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закріплене в підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

У будь-якому разі строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль «AUDI A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталась 21.09.2019, відтак позивач, як новий кредитор, який набув право вимоги до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, повинен був у строк до 21.09.2020 звернутись до відповідача (страховика за полісом) із заявою про виплату страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 26.06.2020 засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача із заявою-вимогою № 667-05 від 01.06.2020 про виплату страхового відшкодування, тобто у межах однорічного строку.

Відповідач вказує у відзиві, що ним прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Однак, як встановлено судом, у межах встановленого строку (90 днів) відповідач відповіді на заяву про виплату страхового відшкодування не надав, рівно як і не здійснив страхове відшкодування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач був зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування позивачу не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Враховуючи, що заява-вимога позивача № 667-05 від 01.06.2020 було отримана відповідачем 30.06.2020, то відповідач мав здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн у строк до 28.09.2020 включно.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню в сумі 99 000,00 грн, оскільки при визначенні суми страхового відшкодування позивачем не було враховано франшизу за полісом АМ/8058312 - 1 000,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 1 000,00 грн інфляційних втрат, 483,61 грн 3% річних та 1 934,43 грн пені за період з 28.09.2020 по 25.11.2020.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідач мав здійснити страхове відшкодування у строк до 28.09.2020. Отже, починаючи з 29.09.2020 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 28.09.2020 по 25.11.2020, судом встановлено, що позивач невірно визначив початок періоду прострочення.

З огляду на зазначене, суд здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.09.2020 по 25.11.2020 на суму заборгованості в розмірі 99 000,00 грн, дійшов висновку, що вірними сумами 3% річних та інфляційних втрат є 470,66 грн та 2 289,87 грн відповідно.

Згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи встановлене судом, позовні вимоги в частині стягнення 483,61 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 470,66 грн, а позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 1 000,00 грн.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 934,43 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що прострочення відповідача з виплати страхового відшкодування виникло з 29.09.2020.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, судом встановлено, що позивач не вірно визначив початок періоду нарахування пені - 28.09.2020.

Суд здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» власний розрахунок пені за період з 29.09.2020 по 25.11.2020 на суму заборгованості в розмірі 99 000,00 грн, дійшов висновку, що вірною сумами пені є 1 882,62 грн.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 934,43 грн пені підлягають частковому задоволенні в сумі 1 882,62 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до стст 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання ним зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 080,36 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 21,64 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» (Україна, 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» (Україна, 04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 3; ідентифікаційний код 20344871) 99 000,00 грн (дев`яносто дев`ять тисяч гривень 00 коп.) страхового відшкодування, 1 000,00 грн (одну тисячу гривень 00 коп.) інфляційних втрат, 470,66 грн (чотириста сімдесят гривень 66 коп.) 3% річних, 1 882,62 грн (одну тисячу вісімсот вісімдесят дві гривні 62 коп.) пені та 2 080,36 грн (дві тисячі вісімдесят гривень 36 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 23.02.2021.

Суддя Гумега О.В.