ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. Справа№ 911/1014/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 18.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області

на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.09.2020

за заявою Бориспільської місцевої прокуратури Київської області

про забезпечення позову

у справі №911/1014/20 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави

в особі Бориспільської районної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

про витребування приміщень з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бориспільської районної ради звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" про витребування приміщень з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що спірне майно (нежитлові приміщення), що є предметом спору у даній справі вибуло з державної власності з порушенням норм чинного законодавства, поза волею її розпорядника - Бориспільської районної ради, і перебуває у незаконному володінні Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина", а тому, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на підставі статтей 387, 388 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1014/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 22.09.2020.

Поряд з цим, 22.09.2020 від Бориспільської місцевої прокуратури до суду першої інстанції надійшла заява №40-3107вих20 від 21.09.2020 про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор посилався на те, що рішенням Господарського суду Київської області від 20.09.2018 у справі №19/028-10/13 визнано право власності за територіальною громадою сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради на нежитлові приміщення, які були предметом розгляду вказаної справи - будинок побуту, пральню самообслуговування, трансформаторну підстанцію, та витребувано на користь Бориспільської районної ради з незаконного володіння ФОП ОСОБА_1 та Бориспільської міської ради вказані приміщення.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що зазначені спірні приміщення (будівлі) вибули з комунальної власності Бориспільського району Київської області всупереч чинному законодавству України та волі територіальної громади сіл Бориспільського району Київської області в особі Бориспільської районної ради, а дійсним власником спірних приміщень є Бориспільська районна рада.

Однак, як зазначає прокурор, між третіми особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори іпотеки щодо спірного майна, а в подальшому укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, за твердженнями прокурор, зазначені спірні об`єкти нерухомості об`єднано ОСОБА_2 та змінено їх площу у правовстановлюючих документах, в результаті чого утворено новий об`єкт нерухомого майна - майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105. Також, шляхом об`єднання приміщень 4-х поверхового будинку побуту утворено об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105.

В подальшому, на підставі акту приймання-передачі майна №2 від 26.01.2017 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина" передано комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105) та майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105).

Зазначене вище, на думку прокурора, у разі задоволення позову, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки, неможливо буде поновити порушене право територіальної громади у спірних правовідносинах.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.09.2020 відмовлено Бориспільській місцевій прокуратурі Київської області у задоволенні заяви №40-3107вих20 від 21.09.2020 (вх. №194/20 від 22.09.2020) про забезпечення позову.

Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що заявником доказово не обґрунтовано, що невжиття обраних заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити/унеможливити виконання рішення суду або ефективне поновлення порушених прав держави, за захистом яких прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Бориспільська місцева прокуратура Київської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1014/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, прокурор зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, також висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку прокурора, існує загроза відчуження відповідачем спірного майна на користь третіх осіб, що надалі може ускладнити подальше виконання судового рішення та ефективний захист поновлення порушених прав і інтересів держави.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались правом подати відзиви на апеляційну скаргу, хоча були належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2020 апеляційну скаргу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 апеляційну скаргу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

12.11.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду на виконання вимог ухвали суду скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі №911/1014/20 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. на лікарняному, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1014/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Бориспільської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1014/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 03.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 розгляд справи відкладено на 05.01.2021.

05.01.2021 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., лікарняному та перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці.

Після виходу судді Разіної Т.І. з лікарняного, та судді Шаптали Є.Ю. з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 призначено справу №911/1014/20 до розгляду на 18.02.2021.

В судове засідання, яке відбулося 18.02.2021 з`явився прокурор, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду апеляційної інстанції надав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Також представником позивача у вищезгаданому клопотанні зазначено про те, що позивач вимоги апеляційної скарги прокурора підтримує у повному обсязі.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021.

Враховуючи, що явка в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників Бориспільської районної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна галявина", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на комплекс нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також, майновий комплекс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-б, які належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" (, АДРЕСА_1-б);

- заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно комплексу нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також, майнового комплексу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-б, які належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Сонячна Галявина" (, АДРЕСА_1-6).

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Відповідно до усталеної судової практики при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення.

Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, прокурор чи позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, заява прокурора, не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реально існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що у заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення прокурора стосовно того, що подальші дії відповідача будуть спрямовані на відчуження спірного майна, який є предметом спору. У зв`язку із чим саме лише припущення про ймовірну можливість реалізації комплексу нежитлових приміщень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а також, майнового комплексу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-б не може бути належним обґрунтуванням вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що самі лише припущення прокурора стосовно того, що подальші можливі дії відповідача будуть спрямовані відчуження спірного майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1014/20 - без змін.

Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/1014/20 повернути до Господарського суду Київської областз.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.02.2021.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна