ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021м. ДніпроСправа № 904/5044/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства "Оріон", с. Межиріч, Павлоградський район, Дніпропетровська область

до Межиріцька сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області с. Межиріч, Павлоградський район, Дніпропетровська область

Третя особа, ОСОБА_1 , с. Межиріч, Павлоградський район, Дніпропетровська область

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

Представники:

Від позивача Сиромятников Е.О. -адвокат

Від Відповідача не з`явився

Третя особа не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Оріон" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання за Фермерським господарством "Оріон" права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0854, загальною площею 49,8 гектарів, для ведення фермерського господарства, що розташована на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, згідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 03.03.1997 року, серія ДП.

Ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 . Призначено підготовче засідання на 06.10.2020.

Ухвалою суду від 06.10.2020 підготовче засідання відкласти до 27.10.2020.

Ухвалою суду від 27.10.2020 підготовче засідання відкладено до 17.11.2020.

11.11.2020 року Третя особа через канцелярію суду надала пояснення щодо позову, в яких зазначає, що 25 березня 2020 року ним продано свою частку в ФГ "Оріон" ОСОБА_2 , яка стала наступним головою господарства. Під час продажу, як зазначає третя особа, він передав всі необхідні документи, в тому числі і оригінал акту на право постійного користування землею, тому всі документи з моменту створення ФГ "Оріон" мають зберігатися у чинного голови фермерського господарства.

Третя особа також вказує на те, що не заперечує проти задоволення позову, а також просить розглядати в подальшому справу без його участі.

11.11.2020 Позивач через канцелярію суду надав письмові пояснення в яких зазначає, що задоволення позовних вимог буде відповідати вимогам законодавства та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.11.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 20.12.2020 та відкладено підготовче засідання до 14.12.2020.

Ухвалою суду від 14.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.01.2021.

18.01.2021 Відповідач направив на електронну адресу суду заяву, в якій зазначає що представник Відповідача знаходиться на лікарняному та просить розглядати справи за відсутності його представника також в зазначеній заяві відповідач вказав на те, що зміни, пов`язані зі зміною складу членів фермерського господарства вносяться до статуту фермерського господарства та підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» як інші зміни (у т.ч. зміни до установчих документів, які не пов`язані з внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

На підставі викладено відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 18.01.2021 судове засідання відкладено на 18.01.2021.

У судовому засіданні 09.02.2021 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 09.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0854, загальною площею 49,8 гектарів.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.1997 року ОСОБА_1 (далі - третя особа) отримав державний акт на право постійного користування землею серія ДП, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 173 розташовану та території Межирицької сільської ради (видано на підставі розпорядження № 374-р Ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області0, відповідно до якого йому надана в постійне користування для ведення фермерського господарства земельна ділянка площею 49,8 га (а.с. 16).

На основі права користування даною земельною ділянкою площею 49,8 гектарів створено Фермерське господарство «Оріон», що підтверджується свідоцтвом № 110 від 27.02.1998 (а.с. 17), відомостями про наявність земельних ділянок від 03.02.2020 (а.с. 32) та Податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи від 03.02.2020 (а.с. 33-39).

Також зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:002:0854, що підтверджується реєстраційною карткою земельної ділянки серія АБЄ № 031205 (а.с. 18).

Дана земельна ділянка площею 49,8 гектарів, кадастровий номер :01:002:0854, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, Межиріцька сільська рада використовується на підставі Державного акта на право постійного користування землею від 03.03.1997, серія ДП за її цільовим призначенням, без її використання неможлива діяльність ФГ «Оріон», оскільки іншої земельної ділянки у власності або користуванні останнього немає.

Відповідно до рішення засновників № 25/03 від 25.03.2020, яке посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №№ 238, 239, єдиним засновником ФГ «Оріон» обрано ОСОБА_2 , вона-ж і призначена головою ФГ «Оріон» (а.с. 40), що також підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 41-45).

25.03.2020 між ОСОБА_1 (далі продавець) та ОСОБА_2 (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Фермерського господарства «Оріон», який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 235 (далі - договір купівлі-продажу) (а.с. 135-138).

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу продавець зобов`язується передати у власність покупця, належну продавцю частку у статутному капіталі Фермерського господарства «Оріон», ідентифікаційний код 20280088, місцезнаходження: 51473, Дніпропетровська область, Павлоградський район, село Межиріч, провулок Крайній, будинок 14 (далі господарство), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити зазначену частку у статутному капіталі, відповідно до умов даного договору.

Пунктом 1.2. договору купівлі-продажу встановлено, що статутний капітал господарства становить 10 000,00 грн.

У статутному капіталі господарства продавцеві належить на праві власності частка у розмірі 10 000,00 грн., що еквівалентно 100% статутного капіталу господарства (п. 1.3. договору купівлі-продажу).

За цим договором продавцем передається у власність покупця частка продавця у статутному капіталі господарства, а саме - 10 000,00 грн., що еквівалентно 100% статутного капіталу господарства (п. 1.4. договору купівлі-продажу)/

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу за домовленістю сторін продаж частки у статутному капіталі господарства (ціна договору), вчиняється за 10 000,00 грн.

Пунктом 6.1. договору купівлі-продажу встановлено, що за настання обставин, зазначених в п. 2.3 цього договору мають місце наступі юридично значемі наслідки:

- відповідна частина прав і обов`язків продавця як учасника господарства переходить до покупця в розмірі та обсягах, вказаних у п. 1.4. цього договору;

- продавець втрачає право та обов`язки, які були обумовлені його статусом як учасника господарства та виходить (виключається) зі складу учасників господарства, а покупець набуває відповідні права та обов`язки;

- покупець набуває статус одноособового учасника господарства.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1. договору купівлі-продажу).

Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надіслано лист від 04.09.2020 № 29-4-0.332-5967/2-20 (а.с. 46), разом з яким надано копію наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.11.2019 за № 4-4033/15-19СГ (а.с. 28), копію акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 25.11.2019 (а.с. 29-31).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.09.2020 № 29-4-0.332-5967/2-20 (а.с. 46), земельна ділянка , кадастровий номер :01:002:0854 передана у комунальну власність Межиріцькій сільській об`єднаній територіальній громаді наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.11.2019 за № 4-4033/15-19СГ.

Згідно із наказом від 25.11.2019 № 4-4033/15-19СГ на використання земельних ділянок, які передаються Межиріцькій сільській раді Павлоградського району Дніпропетровської області, встановлено обмеження та право власності обтяжено правами інших осіб згідно з додатком до акта приймання-передачі. Відповідно до цього наказу 25.11.2019 складено акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність.

В додатку до акту від 25.11.2019 вказано, що на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0854 мається обтяження у вигляді Державного акту на право постійного користування землею виданого на ім`я ОСОБА_1 серія ДП від 03.03.1997 року.

Як зазначає позивач у позовній заяві, право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до ФГ «Оріон», не припинилось ані через зміни у земельному законодавстві, ані через зміну засновника.

В той же час позивач вважає, що він позбавлений можливості зареєструвати відповідне право за собою.

Викладене стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

На час надання засновнику права постійного користування спірною земельною ділянкою діяв Земельний кодекс Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою:

Згідно з частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент створення ФГ) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 ЗК України (у редакції, чинній на момент створення ФГ) користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 ЗК України (у редакції, чинній на момент створення ФГ) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення ФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єкту - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, земельні ділянки передавалися у власність або надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 вказаного кодексу). Землю у постійне користування надавали Ради народних депутатів, зокрема і для ведення громадянами України селянського (фермерського) господарства (пункт 1 частини п`ятої статті 7 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки (частини перша та друга статті 51 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року).

Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року).

На час заснування ФГ "Оріон" відносини, пов`язані зі створенням і діяльністю селянських (фермерських) господарств, регулював Закон України "Про селянське (фермерське господарство" в редакції Закону № 2009-ХІІ, приписи якого були спеціальними до відповідних приписів інших Законів України, зокрема і до Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року:

Селянське (фермерське) господарство було формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед підприємствами, установами та організаціями, окремими громадянами представляв голова господарства. На його ім`я видавався Державний акт на право приватної власності на землю або Державний акт на право постійного користування землею; з головою селянського (фермерського) господарства укладався договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, складалися інші документи відповідно до законодавства України (частини перша, четверта та п`ята статті 2 Закону № 2009-ХІІ).

Право на створення селянського (фермерського) господарства мав кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку, виявив таке бажання, мав документи, що підтверджують його здатність займатися сільським господарством, і пройшов конкурсний відбір. Першочергове право на створення селянського (фермерського) господарства надавалося громадянам, які проживали в сільській місцевості і мали необхідну кваліфікацію або досвід роботи в сільському господарстві (частина перша статті 4 Закону № 2009-ХІІ).

Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передавалися у приватну власність і надавалися в користування, в тому числі на умовах оренди. У постійне користування земля надавалася громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебували у державній власності. У тимчасове користування земельні ділянки надавалися, зокрема, із земель запасу, а також могли надаватися із земель лісового та водного фондів (частина друга статті 4 Закону № 2009-ХІІ).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подавали до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджували їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обґрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства (частина перша статті 5 Закону № 2009- ХІІ).

Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (частини перша та друга статті 9 Закону № 2009-ХІІ).

Звідси законодавством, чинним на момент створення ФГ, передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

Діяльність селянського (фермерського) господарства припиняється у разі припинення права власності на землю, права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених статтями 27 і 28 Земельного кодексу України (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2009-ХІІ).

За змістом наведених приписів на час створення ФГ "Оріон" можливість реалізації права на створення селянського (фермерського) господарства була підпорядкована фактичному одержанню громадянином, зокрема, права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства. Наявність у засновника визначеного законом права на земельну ділянку була однією з умов державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи. Більше того, право користування земельною ділянкою мало припинятися з припиненням діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини першої статті 27 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року), а припинення права користування земельною ділянкою мало наслідком припинення діяльності цього господарства (пункт 2 частини першої статті 29 Закону № 2009-ХІІ).

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки інакше, ніж за її цільовим призначенням (пункт 1 частини першої статті 40 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року), а також юридичні наслідки її використання не за цільовим призначенням (пункт 7 частини першої статті 27, частина друга статті 29, частина перша статті 88 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року), надана громадянину у встановленому порядку для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка за її правовим режимом була та є такою, яку слід використовувати виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб цього громадянина.

19.06.2003 прийнято новий Закон України № 937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/29/17-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі № 628/776/18).

Водночас згідно зі статтею 92 ЗК України (у редакції, чинній з 01.01.2002, тобто після державної реєстрації ФГ (підпункт 7.2 цієї постанови)) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України рішенням N 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 дійшла висновку, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Також у цій постанові вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц).

Після отримання громадянином - засновником Слобченко О.Г. Державного акта на право постійного користування спірною земельною ділякою, він заснував ФГ, яке зареєстроване як юридична особа. Тобто у правовідносинах користування Земельною ділянкою з дня державної реєстрації фермерського господарства воно набуло права та обов`язки землекористувача.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18, від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 13.06.2018 у справі № 474/100/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/26/17-ц, від 13.02.2019 у справі №666/1188/16-ц.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою за Державним актом на право постійного користування землею від 03.03.1997 року, яке від колишнього засновника ОСОБА_1 перейшло до Фермерського господарства "Оріон", наразі не припинилося та належить Позивачеві.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання за Фермерським господарством «Оріон» право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0854, загальною площею 49,8 гектарів, для ведення фермерського господарства, що розташована на території Межиріцької сільської ради, Павлоградського району, Дніпаропетрвоскої області, згідно до Державного акту на право постійного користування землею від 03.03.1997 серія ДП є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо того що зміни, пов`язані із зміною складу членів фермерського господарства вносяться до статуту фермерського господарська та підлягають державній реєстрації в порядку встановленому ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб», як інші зміни, судом не приймаються на підставі наступного.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Фермерського господарства "Оріон" від 25.03.2020.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фермерського господарства "Оріон" до Межиріцька сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою - задовольнити.

Визнати за Фермерським господарством "Оріон" (51473, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Межиріч, пров. Крайній, буд. 14, ) право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0854, загальною площею 49,8 гектарів, для ведення фермерського господарства, що розташована на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровскої області, згідно до Державного акту на право постійного користування землею від 03.03.1997 року, серія ДП.

Стягнути з Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровскої області (51473, Дніпропетровська область, Павлоградський район, село Межиріч, пров. Виконкомівський, 1, ) на користь Фермерським господарством "Оріон" (51473, Дніпропетровська область, Павлоградський район, село Межиріч, пров. Крайній, буд. 14, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.02.2021

Суддя Н.Г. Назаренко