ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 лютого 2021 року Справа № 903/755/20

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Гримайло Олександр Петрович

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/755/20 за позовом фізичної особи-підприємця Плахотнюка Олександра Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЕКО-АКТИВ" про стягнення 199308,12 грн.,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 фізична особа-підприємець Плахотнюк Олександр Васильович подав позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЕКО-АКТИВ" про стягнення 199308,12 грн. заборгованості, в т.ч.: 165000,00 грн. основного боргу, 24738,22 грн. пені, 5417,94 грн. 3% річних, 4151,96 грн. інфляційних втрат.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору про надання послуг №03072019/1 від 03.07.2019.

Позивач в позовній заяві просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

При розгляді матеріалів справи суд встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 16.10.2020 позовну заяву залишено без руху. Позивачу встановлено строк не пізніше 10 днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви та надати суду докази сплати судового збору в сумі 2989,62 грн.

03.11.2020 представник позивача надіслав на адресу суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та долучення до матеріалів позовної заяви платіжного доручення №95 від 22.102.020 про сплату судового збору в розмірі 2989,62 грн.

Ухвалою суду від 16.11.2020 постановлено розгляд справи продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 ГПК України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та доданням оригіналів для огляду та належним чином завірених копій підтверджуючих документів, на які міститься посилання у відзиві. Звернути увагу відповідача, що відзив повинен містити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство. Звернути увагу відповідача на вимоги ст. 165 ГПК України щодо відзиву; докази направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача.

У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідача подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву.

Ухвалу суду надіслано відповідачу поштовим зв`язком 16.11.2020, однак повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній, за закінченням терміну зберігання".

Строк для подання відзиву - до 07.12.2020. Відзив на адресу суду не надходив.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЕКО-АКТИВ" 27.11.2020 направило на електронну адресу суду лист, в якому зазначає, що під час детальної перевірки договору встановлено, що площа земельних ділянок згідно актів виконаних робіт суттєво відрізняється від інформації джіпіерс. На даний час між сторонами відбуваються переговори щодо врегулювання спору. Просить надати час для можливого укладення мирової угоди.

Ухвалою суду від 30.12.2020 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 903/755/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвала суду від 30.12.2020 надіслана сторонам поштовим зв`язком 30.12.2020, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції. Від відповідача ухвала суду повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення йому ухвали суду, а саме - 11.01.2021. Строк для подання відзиву - по 26.01.2021.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 02.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, 22.02.2021 на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника ФОП Плахотнюка О.В., заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув. Ухвала суду від 02.02.2021, яка була направлена рекомендованим листом на адресу (вулиця Сойне,6Б, с.Прилісне, Маневицький р-н, 44614) повернута з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відмовився".

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ТОВ «АГРО-ЕКО-АКТИВ»: вулиця Сойне,6Б, с.Прилісне, Маневицький р-н, 44614, отже суд направив ухвалу від 02.02.2021 за місцем державної реєстрації останнього.

Разом з тим, суд направив 02.02.2021 ухвалу суду на електронну адресу відповідача (), явка вказана директором ТОВ «Агро-Еко-Актив» В.В.Трохименко в заяві від 27.11.2020 (а.с.55).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції або повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відсутній", "закінчення терміну зберігання" тощо з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Відсутність сторони за адресою чи незабезпечення одержання за такою адресою кореспонденції створює саме для учасника справи негативні наслідки, які він зобов`язаний передбачити та самостійно вжити заходи щодо їх ненастання.

Сам лише факт не отримання учасником провадження кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Разом з цим суд, вважає, що дана обставина не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвала суду від 02.02.2021 розміщена в мережі інтернет на веб-сайті "Єдиний державний реєстр судових рішень України".

З огляду на відкритість інформації щодо справи, ТОВ «АГРО-ЕКО-АКТИВ» не було позбавлене права та можливості ознайомитися з ухвалою Господарського суду Волинської області від 02.02.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.20019 між ФОП Плахотнюком О.В. (далі - виконавець, позивач) та ТОВ «Агро-Еко-Актив» (далі - замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг №03072019/1 (а.с.6-9).

Виконавець зобов`язується з використанням наявної в нього сільськогосподарської техніки: трактор колісний JOHN DEERE 8300, що агрегатується з прес підбирачем New Holland в кількості 1 (одна) одиниця (надалі - Техніка) надати Замовникові послуги по тюкуванню соломи (надалі - Послуги), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити якісно та своєчасно надані послуги Виконавця (п.1.1 договору).

У відповідності до п.п. 1.3.-1.4. договору, послуги надаються виконавцем (орієнтовно) в обсязі 1000 Га на полях сільських господарств третіх осіб, які перебувають в договірних відносинах з замовником. Фактичний обсяг зазначається у Актах приймання-передачі наданих послуг. Виконавець зобов`язаний приступити до надання послуг з 18.07.2019. Строк надання послуг виконавцем: по 30.09.2019.

Відповідно до п. 2.2. Договору оплата послуг виконавця здійснюється замовником згідно узгодженої договірної ціни послуг, що складає 400,00 грн, без ПДВ за 1 га наданих послуг.

Згідно із п. 2.3. Договору виконавець по факту надання послуг складає Акт, який Замовник зобов`язується (у разі відсутності зауважень до Послуг та/або відомостей, наведених в Акті) підписати протягом 7 (семи) банківських днів з дня його отримання від виконавця. У випадку мотивованої відмови замовника в підписанні акта, він надає виконавцю протягом зазначеного у цьому пункті строку письмову мотивовану відмову в його підписанні.

Відповідно до пункту 2.5. зазначеного Договору оплата за фактично надані послуги, обсяг яких визначається з урахуванням п.п.2.3-2.4 цього Договору, сплачується Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок виконавця, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту (дати) підписання Акту. За згоди Сторін, Акти складаються та підписуються Сторонами кожні 7 (сім) календарних днів надання Послуг.

Згідно п.4.2. договору, за порушення строків оплати якісно наданих та прийнятих Послуг, замовник, за вимогою виконавця, сплачує останньому пеню за кожен календарний день прострочення, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент нарахування пені.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року (а.с.6.1 договору).

На виконання умов договору, позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повній мірі та надав замовнику послуги на загальну суму 340000,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000037 від 31.07.2019, №ОУ-0000043 від 15.08.2019, №ОУ-0000046 від 23.08.2019 (а.с.10-12).

Відповідач частково виконав зобов`язання щодо оплати виконаних послуг, а саме:

-згідно акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000037 від 31.07.2019 відповідачем послуги оплачені в повному обсязі згідно платіжних доручень:

№150 від 02.08.2019 на суму 40 000,00 грн. (а.с.20);

№193 від 22.08.2019 на суму 35 000,00 грн. (а.с.19);

№220 від 03.09.2019 на суму 20 000,00 грн. (а.с.18);

№239 від 10.09.2019 року на суму 5 000,00 грн. (а.с.17).

-відповідно до акту № ОУ-0000043 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.08.2019 відповідачем оплачені послуги частково у сумі 75 000,00 грн. згідно наступних платіжних доручень:

№240 від 10.09.2019 року на суму 25 000,00 грн. (а.с.16)

№464 від 03.07.2020 року на суму 50 000,00 грн. (а.с.15).

-згідно із актом № ОУ-0000046 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 23.08.2019 - заборгованість не оплачена.

Жодних зауважень з приводу кількості чи якості наданих послуг від відповідача до позивача не надходило. Акти виконаних робіт підписані та скріплені печаткою відповідача без жодних застережень, що свідчить про належне прийняття останнім наданих послуг.

Підписання замовником актів виконаних робіт, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відповідач не заперечує про наявність заборгованості в сумі 368540,00 грн. перед позивачем, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 20.03.2020, який підписаний та скріплений печаткою боржника (а.с.13).

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Отже, акт звірки взаємних розрахунків, підписаний уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказом, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого товару (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду № 910/1389/18 від 05.03.2019).

З метою досудового врегулювання цього спору позивач 04.09.2020 на адресу відповідача надіслав претензію про сплату коштів у сумі 318540,00грн. згідно наданих послуг, шо були надані позивачем. Однак, відповідач вимогу позивача не виконав та заборгованості не погасив.

На день розгляду справи заборгованість становить 165000,00 грн.

Відповідно до ст.144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Як слідує із матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 24738,22 грн. (а.с.27-29), а саме:

- за період з 21.08.2019 по 21.02.2020 (акт №ОУ-0000043 від 15.08.2019) на суму боргу 151000,00 грн. - сума пені становить 22 685,02 грн. (а.с.4).

- за період з 30.08.2019 по 29.02.2020 (акт №ОУ-0000046 від 23.08.2019) на суму боргу 14000,00 грн. - сума пені становить 2053,20 грн. (а.с.27-29).

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача щодо нарахування пені, погоджується з ними повністю, оскільки згідно розрахунком суду нарахування пені є більшим ніж заявлено до стягнення позивачем, що є його правом.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено за розрахунком суду 3% річних та інфляційних втрат є більшим ніж заявлено до стягнення позивачем, що є його правом. Тому нарахування 3% річних у розмірі 5417,93 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4151,96 грн. визнається судом обґрунтованим.

При цьому, судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН".

Відповідачем не надано жодного доказу на спростування заявленого боргу.

Контррозрахунку нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені відповідачем не подано.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором про надання послуг №03072019/1 від 03.07.2019 підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 199308,12 грн., в т.ч.: 165000,00 грн. грн. основний борг, 24738,22 грн. пеня, 5417,94 грн. 3% річних та 4151,96 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2989,62 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ЕКО-АКТИВ" (вулиця Сойне,6Б, с.Прилісне, Маневицький р-н, Волинська обл., 44614, ) на користь фізичної особи-підприємця Плахотнюка Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 199308,12 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч триста вісім гривень дванадцять копійок) в т.ч.: 165000,00 грн. грн. основний борг, 24738,22 грн. пеня, 5417,94 грн. 3% річних та 4151,96 грн. інфляційних втрат та 2989,62 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень шістдесят дві копійки) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.02.2021.

Суддя І. О. Гарбар