ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2292/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.

Представники сторін:

Від Одеської міської ради - Танасійчук Г.М., розпорядження №1415К, від 27.10.20;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" - Петрова А.М., ордер серія ОД № 608715, від 30.10.20;

Представник учасник судового процесу від Державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція державної реєстрації" Кравця Олександра Володимировича у судове засідання не з`явився.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр"

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020

по справі №916/2292/19

за позовом Одеської міської ради

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр"

до відповідача-2: Державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція державної реєстрації" Кравця Олександра Володимировича

про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку,

(колегія суддів місцевого господарського суду у складі: головуючого Лічмана Л.В., суддів Щавинської Ю.М. та Малярчук І.А., дата та місце ухвалення рішення: 29.09.2020, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, проп.Шевченка, 29)

В серпні 2019 року Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Спектр" (далі - ТОВ ,,Спектр") та Державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція державної реєстрації" Кравця Олександра Володимировича про: скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 14.06.2019 №47370186, прийнятого Реєстратором; зобов`язання ТОВ ,,Спектр" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64, загальною площею 53,2 кв.м, шляхом знесення павільйону.

В обґрунтування позовних вимог Одеська міська рада посилається на приписи ст.ст. 181, 377 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 80, 83, 120, 134, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 5, 24, 27 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 28, 36 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст.25,34 Закону України ,,Про основи містобудування", ст.ст.26,60 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" та вказує, що вимушена звернутись до суду як власник землі, на якій знаходиться тимчасова споруда у вигляді павільйону, адже право власності на останній зареєстровано за відповідачем як на нерухоме майно. Позивач вважає відповідне рішення Реєстратора незаконним, оскільки за договором від 22.09.1995, який названо підставою для набуття права власності, нерухомість не відчужувалась. Також ОМР вважає, що ТОВ ,,Спектр" повинно звільнити земельну ділянку, демонтувавши павільйон, т.я. не має правових передумов для розміщення на ній свого рухомого майна.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 позов задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 14.06.2019 №47370186, прийняте Державним реєстратором Комунального підприємства ,,Агенція державної реєстрації" Кравцем Олександром Володимировичем, провадження у справі № 916/2292/19 в частині зобов`язання ТОВ ,,Спектр" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64, загальною площею 53,2 кв.м шляхом знесення павільйону, закрито; стягнуто з ТОВ ,,Спектр" на користь Одеської міської ради 960 грн 50 коп. судового збору; стягнуто з Державного реєстратора Комунального підприємства ,,Агенція державної реєстрації" Кравця Олександра Володимировича на користь Одеської міської ради 960 грн. 50 коп. судового збору.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що отримавши від ТОВ ,,Спектр" заяву у сфері реєстрації, Реєстратор мав відмовити у державній реєстрації прав з посиланням на те, що подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, проте помилково не зробив цього, у зв`язку з чим позовна вимога щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 14.06.2019 №47370186 підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України суд закрив провадження в частині зобов`язання ТОВ ,,Спектр" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64, загальною площею 53,2 кв.м шляхом знесення павільйону, оскільки, як вбачається з акту виконаних робіт по демонтажу об`єкту павільйону від 11.10.2019 та фотофіксацій, на виконання рішення Виконавчого комітету ОМР від 27.06.2019 №241 демонтаж об`єкту вже проведено.

Не погоджуючись з рішення місцевого господарського суду, ТОВ «Спектр» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по даній справі в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 14.06.2019 №47370186, прийнятого Державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравцем О.В. скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні даної позовної вимоги Одеської міської ради відмовити.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності та диспозитивності процесу, оскільки надавав оцінку позовній вимозі з підстав, що визначив самостійно і не врахував підстави заявленого позову, якы були зазначені позивачем.

ТОВ «Спектр» вказує, що ним приватизовано шляхом викупу цілісний майновий комплекс невеликого державного підприємства - Одеського обласного виробничого об`єданння з ремонту побутової радіотелевізійної апарутри «Битрадіотехніка», що складався з: будівлі павільйону, 2 кондиціонерів, С-1-107, 2 столів радіомеханіка, Ласпи ТЛ1, №058922, відеотестів-2 №6890.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.2, 13, 14, 46, 76, 237 Господарського процесуального кодексу України повинен був івдмовити у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення реєстратора, оскільки підстава - реєстрація права на тимчасову споруду була повністю спростована.

Також заявник апеляційної скарги зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та порушенням правил оцінки доказів судом, що передбачені ст.ст. 73, 76, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки підставам, заявленим позивачем, та доказам, на противагу відповідачем, а обмежився лише формальною оцінкою документів, що стали підставою для прийняття рішення Державним реєстратором, не враховуючи їх правової природи.

Крім того, заявник апеляційної скарги зазначає, що сама наявність технічного паспорту вже свідчить про статус будівлі за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Корольова, 64, як нерухомого майна. Також із технічного паспорту вбачаються технічні характеристики об`єкта, які у відповідності до законодавства підтверджують його статус, як нерухомого майна.

ТОВ «Спектр» зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні не обґрунтував чому не взяті до уваги заперечення відповідача з приводу оцінки документів, що були безпосередньо подані реєстратору, в тому числі технічного паспорту.

Скаржник зазначає, що суд не врахував, не дослідив зібрані у справі докази та самоусунувся від дослідження обставин справи, що є порушенням норм процесуального права та унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19 залишено без руху.

17.11.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19, в якій апелянт надав докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1440,75 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2292/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020, витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2292/19.

26.11.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2292/19.

07.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 справу №916/2292/19 призначено до розгляду на 08.02.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкладено розгляд справи №916/2292/19 на іншу дату, судове засідання по справі призначено на 15.02.2021 року о 15-30 год.

15.02.2021 на електронну адресу Південно-західного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом

За змістом ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскільки строк на апеляційне оскарження закінчився, у скаржника відсутнє право доповнити апеляційну скаргу, тому подані додаткові пояснення до апеляційної інстанції, подані поза межами процесуального строку колегія суддів не враховує.

В судовому засіданні 15.02.2021 представники позивача та апелянта підтримали доводи та пояснення, викладені ними письмово. Державний реєстратор в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника державного реєстратора, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 1995 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (продавець) та Організацією орендаторів (далі - ОО) «Спектр» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу (далі - договір), посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 1-8046.

Відповідно до умов п. 1.1 Договору продавець продав, а покупець купив комунальну власність у вигляді орендованого майна, яке розташоване за адресою: 270104, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64.

Згідно з п. 4 договору право власності на об`єкт, що приватизується, переходить до покупця на підставі наказу начальника Представництва по управлінню комунальною власністю № 397/ІІ від 21 вересня 1995 року з дня його видання.

Відповідно до п. 7 договору передання об`єкта приватизації продавцем та приймання затверджується актом приймання-передачі. Відповідно до акту передачі комунального майна, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Академіка Корольова, 64, організації орендаторів «Спектр» від 01.11.1995 №311 об`єктом договору купівлі-продажу був павільйон.

Згідно з додатковою угодою від 30 червня 1995 року до договору оренди № 109 від 24 вересня 1992 року, який укладено між ОО «Спектр» та Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради народних депутатів, орендатор після повної оплати вартості орендованого державного майна відповідно до ст. 27 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» має пріоритетне право на довгострокову оренду ділянки, яку займає, з наступним її викупом.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 23 жовтня 1996 року № 464 «Про реєстрацію договорів купівлі-продажу майна комунальної власності» вирішено зареєструвати договір купівлі-продажу комунальної власності у вигляді орендованого майна ОО «Спектр», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64.

ТОВ «Спектр» зареєстровано на підставі статуту цього товариства у редакції від 01 серпня 1996 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 06 вересня 1996 року за № 672. У статуті зазначено, що ТОВ «Спектр» створено відповідно до рішення громадян - засновників від 01 серпня 1996 року № 1 на базі викупленого майна шляхом перетворення ОО «Спектр».

Договір купівлі-продажу від 22 вересня 1995 року був нотаріально посвідчений 22 вересня 1995 року державним нотаріусом та зареєстрований рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 23 жовтня 1996 року № 464, отже, у складі комунального майна, що приватизувалося поряд з обладнанням перебувала будівля павільйону. (т. 1, а. с. 48, 49)

Згідно з технічним паспортом, виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 13 вересня 2004 року, зробленим за замовленням користувача ТОВ «Спектр» на павільйон у буд. 64 на вулиці Академіка Корольова, об`єкт має загальну площу 53,2 кв. м. Технічний паспорт містить інформацію про те, що матеріал зовнішніх стін - метал, матеріал перекриття - дерево, матеріал підлоги - лінолеум, павільйон розміщений на І поверсі 1-поверхового будинку; висота приміщень - 2,7 м.

Експертом по технічному обстеженню будівель і споруд Козаченком О . М. на підставі договору № 149/17-ТЗ від 30 червня 2017 року зроблено технічний висновок про стан конструкцій нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м . Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64. У висновку зазначено, що розглядувана нежитлова будівля відповідає вимогам будівельних норм та представляє собою окремо розміщену капітальну будівлю, яка знаходиться у Київському районі, в зоні багатоповерхової житлової забудови. За конструктивною схемою будівля безкаркасна, з несучими внутрішніми та зовнішніми стінами; фундаменти будівлі - з.б. монолітна стрічка; стіни будівлі - цегла, сендвіч-панелі, метал, п/бетон, гіпсокартон; перегородки - цегла, гіпсокартон; перекриття - м/конструкція, гіпсокартон, п/блоки, м/черепиця. Зазначено, що за об`ємно-планувальним рішенням нежитлова будівля відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005. Будівля оснащена інженерними комунікаціями: водопостачання та каналізація, вентиляція та електропостачання.

06 липня 2017 року ТОВ «Спектр» звернулося до Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою (реєстраційний номер 23100147) про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (павільйон), яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 64.

12 липня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Поляковим М. О. було прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 36104336.

Державний реєстратор, посилаючись на норми ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, вирішив, що заявлене речове право не підлягає державній реєстрації, оскільки павільйон не є капітальною спорудою.

Як вбачається з інформаційної довідки від 22.07.2019 № 174607248 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ТОВ ,,Спектр" зареєстровано право власності на павільйон загальною площею 53,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд.64. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер запису про право власності: 32014681; державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проведена Реєстратором 14.06.2019 р.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав під індексним номером: 47370186 від 14.06.2019.

Підставою виникнення права власності у записі про державну реєстрацію вказано: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1-8046, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Коряченко А.А.; виписку про реєстрацію договорів купівлі-продажу комунального майна, серія та номер: 464 від 23.10.1996 р., видану Виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів; технічний паспорт, виданий 13.09.2004 КП ,,Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості".

Стронами не заперечується, що на теперішній час об`єкт, з приводу якого триває спір, знесено на виконання рішення Виконкому ОМР ,,Про демонтаж тимчасових споруд" від 27.06.2019 №241, про що свідчить акт демонтажу від 11.10.2019 та фотофіксація стану будівлі після руйнування.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19 в частині закриття провадження у справі, апелянтом не оскаржується, у зв`язку з чим, судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається.

Стосовно рішення місцевого господарського суду в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з положеннями статті 11 Європейської хартії місцевого самоврядування (м. Страсбург, 15.10.1985 року, ратифіковано Законом України №452/97-ВР від 15.07.1997) органи місцевого самоврядування мають право використовувати засоби правового захисту для забезпечення вільного здійснення своїх повноважень і поважання принципів місцевого самоврядування, які утілені в Конституції чи національному законодавстві.

Відповідно до ст. 145 Конституції України права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

В силу приписів ст. 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з приписами ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За умовами ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 Цивільного кодексу України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом (частини перша, друга статті 182 Цивільного кодексу України).

Правове регулювання правовідносин, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснюється на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В силу пункту 1 ч. 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у серпні 2018 року ТОВ «Спектр» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Юридичного департаменту Одеської міської ради про:

- визнання неправомірними дій державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради Полякова Максима Олександровича щодо відмови ТОВ «Спектр» у державній реєстрації права власності на нерухоме майно (павільйон), що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64;

- визнання недійсним рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12 липня 2017 року № 36104336, прийнятого державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Поляковим Максимом Олександровичем;

- визнання за ТОВ «Спектр» права власності на нерухоме майно (павільйон) загальною площею 53,2 кв. м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64;

- зобов`язання Юридичного департаменту Одеської міської ради провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (павільйон) загальною площею 53,2 кв. м, що належить на праві власності ТОВ «Спектр» і знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 06 липня 2017 року представник ТОВ «Спектр» Сендик О. О. звернувся до Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (павільйон), яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 64, однак отримав від державного реєстратора Полякова М. О. рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12 липня 2017 року № 36104336. Рішення про відмову обґрунтовується тим, що проведення державної реєстрації права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна - павільйон, не є можливим, оскільки він є об`єктом малої архітектурної форми.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27 листопада 2018 року позов задоволено повністю.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2019 року апеляційні скарги Юридичного департаменту Одеської міської ради та Одеської міської ради задоволено частково. Провадження у справі № 916/1608/18 у частині позовних вимог про визнання неправомірними дій державного реєстратора, скасування (визнання недійсним) рішення державного реєстратора закрито. У задоволенні позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності відмовлено.

Приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що правовідносини виникли між ТОВ «Спектр» та державним реєстратором у зв`язку із відмовою у державній реєстрації права власності на спірний павільйон, отже, спір у цій частині виник саме з публічно-правових відносин, державний реєстратор діяв як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Суд зазначив, що позивач оскаржує дії державного реєстратора та його рішення з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і цей спір не стосується речових прав на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки відмова у проведенні державної реєстрації прав не свідчить про існування спору про право.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідач не оспорює право власності ТОВ «Спектр» на павільйон як такий, а питання щодо правового режиму цього майна як нерухомого перебуває поза межами предмета доказування у спорі про визнання права власності за статтею 392 Цивільного кодексу України, та його вирішення лежить у площині розгляду адміністративної справи. Звернення до суду з позовом про визнання права власності з метою отримання рішення суду як правовстановлюючого документа (крім випадків, передбачених статтею 344, частинами третьою, п`ятою статті 376 Цивільного кодексу України) та подальшої державної реєстрації права власності на підставі такого рішення не є законним (правомірним) способом захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 по справі №916/1608/18 касаційну скаргу ТОВ «Спектр» залишено без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 916/1608/18 без змін.

Вкелика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач має документи, що підтверджують його право власності на павільйон, але з цих документів важко зробити однозначний висновок щодо того, чи був павільйон об`єктом нерухомості на момент його придбання і чи є існуючий павільйон тим самим майном, який був придбаний позивачем.

При цьому державний реєстратор не є судом і не вправі вирішувати таке питання самостійно, фактично вирішуючи спір між позивачем і власником земельної ділянки, на якій розміщене спірне майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнання права власності. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що правомірне розміщення на земельній ділянці одного власника об`єкта рухомого майна (зокрема, малої архітектурної форми) іншого власника, наприклад, на умовах оренди, не обмежує прав власника після того, як строк користування землею власника рухомого майна закінчиться (зокрема, після закінчення строку договору оренди). Натомість знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Велика Палата зазначила, що у справі, що розглядається, відповідачем має бути саме Одеська міська рада як власник земельної ділянки під (як стверджує позивач) об`єктом нерухомості. З огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача (Юридичного департаменту Одеської міської ради), то в позові про визнання права власності слід відмовити. Позивач у цій справі прагне здійснення державної реєстрації права власності на своє майно, яке він вважає об`єктом нерухомості. Саме в цьому полягає його інтерес, за захистом якого він звернувся до суду. Водночас Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у цій справі відповідає позовна вимога про визнання права власності на будівлю, споруду, оскільки судове рішення про визнання права власності на будівлю, споруду є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем, якщо на момент такої реєстрації власником земельної ділянки, на якій розміщена будівля, споруда, є відповідач, а право власності на будівлю, споруду ні за ким не зареєстроване. Отже, позовна вимога про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту.

З огляду на вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Разом з тим, як вбачається з інформаційної довідки від 22.07.2019 № 174607248 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ТОВ ,,Спектр" зареєстровано право власності на павільйон загальною площею 53,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд.64. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер запису про право власності: 32014681; державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проведена Реєстратором 14.06.2019 р.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав під індексним номером: 47370186 від 14.06.2019.

Підставою виникнення права власності у записі про державну реєстрацію вказано: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1-8046, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Коряченко А.А.; виписку про реєстрацію договорів купівлі-продажу комунального майна, серія та номер: 464 від 23.10.1996, видану Виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів; технічний паспорт, виданий 13.09.2004 КП ,,Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості".

Таким чином, ТОВ «Спектр», незважаючи на наявність спору щодо його права власності на павільйон саме як на об`єкт нерухомості, повторно звернулось до Державного реєстратора з вимогою про реєстрацію об`єкту нерухомого майна.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (частина перша статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Абзацом 1 п. 6 Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав (абз. 1 п. 7 Порядку).

За умовами приписів частин першої, другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Такий спосіб захисту не може бути застосований, якщо право на об`єкт нерухомості ні за ким не зареєстроване, а позивач не може зареєструвати своє право на об`єкт нерухомості, бо не здатний беззаперечно підтвердити своє право власності на об`єкт нерухомості належними правовстановлюючими документами.

З огляду на наведені приписи чинного законодавства України, враховуючи обставини справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що, отримавши від ТОВ ,,Спектр" заяву у сфері реєстрації, яка мотивована укладанням договору купівлі-продажу від 22.09.1995, Реєстратор мав відмовити у державній реєстрації прав з посиланням на те, що подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, проте помилково не зробив цього, господарський суд вважає, що позовна вимога щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 14.06.2019 №47370186 підлягає задоволенню.

Судовою колегією розглянуто та відхилено доводи заявника апеляційної скарги стосовно наявності підстав для проведення державним реєстратором реєстрації права власності за позивачем на спірний павільйон, як на об`єкт нерухомості, оскільки останнім надано всі необхідні для цього документи, які містять підтвердження, що вказане майно є об`єктом нерухомості, з огляду на таке.

Як вже зазначалося, документи, наявні у ТОВ «Спектр», підтверджують його право власності на павільйон, проте вони не підтверджують однозначно, що цей павільйон був об`єктом нерухомості на час його придбання, і чи існуючий на час реєстрації павільйон є тим самим майном, яке було придбане апелянтом. Не є беззаперечним підтвердженням цього і наданий ТОВ «Спектр» технічний паспорт на будівлю.

Крім того, суд обгрунтовано зазначив, що не свідчить про необхідність відмови у позові і висновок експерта від 06.09.2019 № 52/19, оскільки його виготовлено після прийняття рішення Реєстратором, а не замовлено ТОВ ,,Спектр" раніше для подачі останньому разом з документами для реєстрації.

Згідно зі ст.27 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" самостійною підставою для реєстрації права власності експертний висновок бути не може.

Відтак, у державного реєстратора були відсутні підстави для проведення реєстрації павільйону, належного ТОВ «Спектр».

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання апелянта, як на підставу скасування рішення, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки останнім, на переконання скаржника, самостійно змінено підставу позову. В даному випадку позивачем матеріально-правовою підставою позову визначено порушення державним реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у зв`язку з проведенням реєстрації павільйону, який позивач вважає об`єктом малої архітектурної форми та тимчасовою спорудою, державна реєстрація якої не передбачена. Поряд з цим, апелянт заперечує обставини, якими позивач обґрунтовує підстави свого позову, а тому зазначені доводи скаржника не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2020 по справі №916/2292/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.02.2021 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош