УХВАЛА

м. Київ

19.02.2021Справа № 910/8156/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконь Миколи Вадимовича

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи - боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата" Малахової Дар`ї Віталіївни

у справі № 910/8156/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Савицького Дмитра Віталійовича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДІЯ КАРТАТА ПОТАТА" (вул. Дніпровська Набережна, 19, м. Київ, 02081)

про стягнення 65 511,80 грн.

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебувала позовна заява Фізичної особи - підприємця Савицького Дмитра Віталійовича з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата" про стягнення 65511,80 грн., а саме 61200,00 грн. основного боргу, 3235,22 грн. пені, 274,14 грн. процентів річних та 802,44 грн. втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 року у справі № 910/8156/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДІЯ КАРТАТА ПОТАТА" (вул. Дніпровська Набережна, 19, м. Київ, 02081; ) на користь Фізичної особи-підприємця Савицького Дмитра Віталійовича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) 61200,00 грн. (шістдесят одну тисячу двісті грн. 00 коп.) основного боргу, 3205,04 грн. (три тисячі двісті п`ять грн. 04 коп.) пені, 271,63 грн. (двісті сімдесят одну грн. 63 коп.) процентів річних, 802,44 грн. (вісімсот дві грн. 44 коп.) втрат від інфляції та 1920,04 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять грн. 04 коп.) судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2020 року рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 року у справі № 910/8156/19 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення від 16.09.2019 року та постанови від 11.01.2020 року Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ від 29.01.2020 року.

До Господарського суду міста Києва 15.02.2021 року надійшло подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконь Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата" ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 року у справі № 910/8156/19.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.02.2021 року вищевказана заява була передана на розгляд судді Селівону А.М.

Через канцелярію суду 18.02.2021 року від боржника - ТОВ "Студія Картата Потата" надійшли заперечення на подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України б/н від 18.02.2021 року, в яких боржник заперечує проти задоволення подання та наголошує на відсутності підстав для вжиття вказаних заходів як непропорційних розміру заборгованості. Заперечення судом долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у справі виїзду на межі України та надані боржником заперечення, проаналізувавши норми Господарського процесуального законодавства України та Закону України "Про виконавче провадження" та дослідивши надані приватним виконавцем докази суд зазначає, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення (ч. 1 ст. 337 ГПК України).

Як унормовано статтею 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Частиною 4 ст. 337 ГПК України визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Як встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Білоконь Миколи Вадимовича перебуває виконавче провадження №61212492 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8156/19 від 16.09.2019 року на підставі наказу від 29.01.2020 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДІЯ КАРТАТА ПОТАТА" на користь Фізичної особи-підприємця Савицького Дмитра Віталійовича 61200,00 грн. основного боргу, 3205,04 грн. пені, 271,63 грн. процентів річних, 802,44 грн. втрат від інфляції та 1920,04 грн. судового збору, відкрите на підставі постанови від 07.02.2020 року.

Боржником за вказаним виконавчим документом є Товариство з обмеженою відповідальністю "СТУДІЯ КАРТАТА ПОТАТА" ().

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ст. 326 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, з моменту відкриття виконавчого провадження постановою від 07.02.2020 року приватним виконавцем вчинялись відповідні виконавчі дії, направлені на належне виконання наказу господарського суду у справі № 910/8156/19.

Зокрема, постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в АТ КБ "Приватбанк", направлено платіжну вимогу ВП №61212492 від 11.02.2020 року до АТ КБ "Приватбанк" на списання коштів з рахунку боржника; 23.10.2019 року направлено запити щодо надання інформації про майно боржника, а також 26.02.2020 року приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою місцезнаходження юридичної особи - ТОВ "Студія Картата Потата", за результатами якого складено акт від 26.02.2020 року про фактичну відсутність боржника за адресою місцезнаходження: вул. Дніпровська Набережна, 19, м. Київ, 02081, та перебування у вказаному приміщенні іншої юридичної особи.

Положеннями п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України").

За змістом листа Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" однією з підстав для відмови у задоволенні подань є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

При цьому, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Разом з цим, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Зважаючи на це, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного/приватного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Наразі, в обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що боржник, керівником якого є Малахова Дар`я Віталіївна, ухиляється від виконання рішення суду, оскільки ігнорує неодноразові законні вимоги приватного виконавця щодо необхідності його явки як керівника боржника до офісу приватного виконавця, не подав декларацію про доходи та майно, а також не повідомив про наявність обставин, які перешкоджають проведенню виконавчих дій та/або інші підстави, що можуть бути підставою для відкладення таких дій.

Окрім цього приватний виконавець окремо наголошує на невчиненні боржником будь - яких дій, спрямованих на виконання рішення суду станом на дату звернення з поданням до суду, в тому числі в порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржником не було надано декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб..

Як встановлено судом згідно наданих матеріалів, приватним виконавцем у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" 07.02.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61212492 та зобов`язано ТОВ" Студія Картата Потата" подати декларацію про доходи та майно, а також сплатити суму боргу.

Постановами від 07.02.2020 року визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця, а також накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, а також на кошти, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказані постанови від 07.02.2020 року були направлені на адресу місцезнаходження боржника 10.02.2020 року та згідно витягу з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення № 757 були отримані адресатом 11.02.2020 року.

Приватним виконавцем за результатами надісланих запитів у виконавчому провадженні № 61212492 встановлено відсутність за боржником зареєстрованих на праві приватної власності об`єктів нерухомого майна, зареєстрованих транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, тракторів, комбайнів та інших самохідних машин, суден, а також іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. Згідно балансу товариства станом на 31.12.2018 року у боржника наявні основні засоби на загальну суму 1372,7 тис. грн., грошові кошти на рахунку відсутні.

Також приватним виконавцем було направлено керівнику ТОВ "Студія Картата Потата" на адресу: вул. Дніпровська Набережна, 19, м. Київ, 02081, виклики приватного виконавця № 278 від 01.06.2020 року, № 303 від 10.06.2020 року, № 378 від 21.07.2020 року, № 437 від 05.08.2020 року, № 471 від 14.09.2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено згідно наданих доказів та зазначено боржником в поданих запереченнях, що представник ТОВ "Студія Картата Потата" Восколуп В.Р. з`явилась на виклик приватного виконавця від 21.07.2020 року та власноруч отримала копії постанов від 07.02.2020 року, що підтверджується розпискою останньої на супровідних листах до вказаних документів.

Тобто про факт відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій приватним виконавцем боржник був повідомлений.

Натомість, як зазначає приватний виконавець, з листа Державної міграційної служби України № 8010.13-32050/8010.13.1.1-20 від 11.08.2020 року слідує, що гр. ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 13.07.2020 (код органу 8037).

За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-408/0/15-21-Вих. від 12.01.2021 року гр. ОСОБА_1 двічі перетинався державний кордон України в березні 2020 року.

З огляду на викладені обставини приватний виконавець зазначає, що боржник умисно ухиляється від виконання як вимог приватного виконавця, так і від виконання рішення суду від 16.09.2019 року у справі №910/8156/19 в цілому, оскільки директору боржника достеменно відомо про наявність виконавчого провадження №61212492 та покладені на неї рішенням Господарського суду міста Києва на підставі наказу від 29.01.2020 року обов`язки, однак нею не вчинено жодних дій для їх виконання, а навпаки - ігноруються вимоги приватного виконавця, що, на переконання останнього, є достатньою підставою для вжиття заходів щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ст .2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Окрім цього ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 року (набув чинності для України 26.03.1976 року) передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Вказане право віднесено у Цивільному кодексі України до особистих немайнових прав фізичної особи, які відповідно до ч. 3 ст. 269 Цивільного кодексу України тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

З урахуванням вищевикладеного та обставин справи суд зазначає, що у даному випадку обмеження не відповідають всім наведеним критеріям, позаяк відсутність майна чи достатньої суми коштів на рахунку не свідчать про вчинення боржником свідомих дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

При цьому неподання декларації про доходи та наявність самого лише зобов`язання за умови не доведення належними та допустимими доказами факту ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон.

Крім того, з доданих до подання документів, з яких вбачається відсутність будь - якого майна боржника та коштів на рахунках боржника у банківських установах та той факт, що керівник боржника здійснював неодноразовий перетин кордону України, за висновками суду, не може однозначно свідчити, що боржник вчиняє діяння, які спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Поряд із цим суд наголошує, що задоволення подання з підстав, викладених приватним виконавцем, може призвести до безпідставного обмеження права фізичної особи на свободу пересування, яке гарантовано Конституцією України.

Так, боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року у справі № 910/8156/19 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата".

При цьому у поданні, яке розглядається судом, приватний виконавець просить суд обмежити у праві на виїзд за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата" гр. ОСОБА_1 , яка не є фізичною особою - боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року.

Разом з тим, стаття 337 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість застосування господарським судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України тільки для фізичної особи, яка є боржником, і відповідно не передбачає можливості застосування господарським судом такого тимчасового обмеження для керівника боржника - юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Білоконь Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата" ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 234, 235, 337 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Білоконь Миколи Вадимовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Студія Картата Потата" ОСОБА_1 відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 19.02.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон