ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3645/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Боровик Б.М. - ордер,

від відповідача: адвокат Панов В.С. - довіреність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/3645/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (вул. Богдана Хмельницького, № 35, с. Чопилки, Переяслав-Хмельницький р-н, Київська обл., 08467, поштова адреса: а/с 67, м. Київ, 03191, )

до відповідача: Фермерського господарства «Лаванда» (вул. Кірова, 11, с. Петрівка, Тарутинський р-н, Одеська область, 68510, )

про стягнення 369 600,95 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон», звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Фермерського господарства «Лаванда» заборгованості за договором поставки № 2209/20/24 від 15.01.2020р. в загальному розмірі 369 600,95 грн., з яких: 282 301,27 грн. сума основної заборгованості, 1907,12 грн. інфляційних втрат, 42663,64 грн. 48% річних від простроченої суми заборгованості, 32063,01 грн. процентів за користування товарним кредитом, 10665,91 грн. пені, а також сума судового збору в розмірі 5544,01 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач засвідчував на порушенні відповідачем умов договору поставки товару №2209/20/24 від 15.01.2020р. в частині проведення своєчасних розрахунків за отриманий товар, нарахування у зв`язку з цим пені, інфляційного збільшення суми, 48 % річних та процентів за користування товарним кредитом..

Позов також ґрунтується на тому, що відповідачем здійснено часткову оплату товару на суму 122 887,58 грн. по платіжним дорученням: № 235 від 30.03.2020р. на суму 10311,50 грн.; № 236 від 31.03.2020р. на суму 2158,16 грн., № 269 від 23.06.2020р. на суму 2406,12 грн.; № 279 від 07.07.2020р. на суму 8011,80 грн.; № 1657193 від 04.11.2020р. на суму 50000,00 грн.; № 1492593 від 07.10.2020р. на суму 50000,00 грн. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений за договором товар склала 282 301,27 грн.

Тому, позивач, посилаючись на умов договору та ст. 536, 655, 712, ЦК України та ст. 265, 162 ГК України просить суд стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість на загальну суму 369 600,95 грн.

25.01.2021 року до суду від ФГ «Лаванда» надійшов відзив на позов (вх. № 2115/21), в якому відповідач підтверджує, що дійсно 15 січня 2020 року з позивачем укладений договір поставки №2209/20/24, проте, на переконання відповідача, позивачем не надано всі документальні підтвердження по господарських операціях, зокрема, не надано рахунки на оплату, які є обов`язковими відповідно до пункту 3.2 договору.

Відповідач стверджує, що з урахуванням того, що в платіжних дорученнях відповідача у призначенні платежу зазначено саме реквізити рахунку на оплату, то ці документи мають бути дослідженні судом під час розгляду судової справи.

Також відповідач звертає увагу, що в тексті позовної заяви взагалі не міститься інформація, що відповідачем 04 листопада 2020 року перераховано на банківський рахунок позивача суму у розмірі 50 000 грн, при цьому, платіжне доручення на цю суму додано до матеріалів позовної заяви.

Як вказує відповідач, у позові також не враховано, що за місцезнаходженням ФГ «ЛАВАНДА» у 2020 році мало місце вкрай несприятливі умови для сільськогосподарського виробництва. Зокрема, культури, які засіяні відповідачем під врожай 2020 року пошкоджено на 84%. Внаслідок чого ФГ «ЛАВАНДА» зазнало значних збитків у своїй господарській діяльності, а вказані обставини підтверджуються наданими до відзиву на позов документами.

Додатково, відповідач заперечував проти стягнення з ФГ «Лаванда» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують здійснення відповідачем вказаних витрат.

03.02.2021 року позивач, ТОВ «Фірма Ерідон», надав до суду відповідь на відзив (вх. №3116/21), де останній повністю не погоджується з твердженнями відповідача стосовно неправомірності позову, вважає їх безпідставними та не обґрунтованими.

Так, позивач вказує, що п. 3.2 договору не передбачає обов`язковість рахунку фактури для оплати заборгованості за поставлений товар, а рахунок на оплату не підтверджує факту отримання товару, оплати заборгованості та загальної суми боргу.

Також позивач зазначає, що позивач у платіжному дорученні № 1657193 від 04.11.2020 року вказав реквізити рахунку на оплату № 59450 від 08.07.2020 року, однак відповідачу не видавався такий рахунок на оплату з такими реквізитами, тому, позивач посилаючись на п. 3.7. договору, вказує, що здійснюючи оплату товару, покупець зобов`язаний зазначити у платіжному дорученні за яким саме додатком до цього договору та/або рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також у разі порушення покупцем грошових зобов`язань за договором, отриманий платіж зараховується постачальником на власний розсуд.

Щодо обставин непереборної сили, позивач наголошує, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 5100-20-2015 від 18.12.2020 року, як підстава звільнення від відповідальності за договірними зобов`язання не є доказом дії обставин непереборної сили за договором поставки № 2209/20/24 від 15.01.2020 року, оскільки у зазначеному сертифікаті відсутнє будь-яке посилання на дію обставин непереборної сили стосовно зобов`язання відповідача саме за договором поставки № 2209/20/24 від 15.01.2020 року.

У запереченнях ФГ «Лаванда», які надійшли до суду 15.02.2021р. за вх. № 4304/21, щодо невідповідності сертифікату про форс-мажорні обставини, відповідач вказує, що на момент отримання позовної заяви у відповідача були наявні документи, у тому числі сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №5100-20-2015 від 18 грудня 2020 року. З урахуванням того, що такий сертифікат видається лише під конкретні господарські операції то відповідачу знадобиться додатковий час для отримання такого сертифіката.

Крім того, відповідач стверджує, що в пункті 6.7 договору поставки №2209/20/24 від 15 січня 2020 року передбачено, що в разі невиконання ФГ «Лаванда» зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов договору, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь відповідача компенсаційний платіж у розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь сторони погодили, що сплата коштів передбачена цим пунктом є особливим видом цивільно-правової відповідальності передбаченим ст. 625 ЦК України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Проте, на переконання відповідача, сторони не мають право у договорі встановлювати будь-які інші компенсаційні платежі, які не передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Додатково, відповідач вважає, що в договір № 2209/20/24 включені несправедливі умови, які зазначені у ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме нарахування жорстких компенсаційних платежів.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 року позовна заява вх.№3774/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 року прийнято позовну заяву (вх.№3774/20) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/3645/20 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду у строк визначений ч. 7 ст. 252 ГПК України з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

12.01.2021 року Фермерським господарством «Лаванда» подано до суду клопотання (вх. № 620/21) про розгляд справи № 916/3645/20 за правилами загального позовного провадження.

14.01.2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області у задоволенні клопотання Фермерського господарства «Лаванда» (вх. № 620/21 від 12.01.2021р.) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

В той же день, 14.01.2021 року ухвалою суду призначено розгляд справи по суті з викликом сторін на "26" січня 2021 р. об 11:40 год. та на 16 лютого 2021р. о 12:00 год.

Ухвалою від 20 січня 2021 року суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» про участь у судовому засіданні у справі № 916/3645/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та встановлено проводити судове засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

25.01.2021 року від відповідача до суду надійшла заява (вх. № 2110/21) про залучення Петрівської другої сільської ради Тарутинського району Одеської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

26.01.2021 року протокольною ухвалою судом було відмовлено в задоволенні заяви ФГ «Лаванда» про залучення Петрівської другої сільської ради Тарутинського району Одеської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача з підстав її необґрунтованості та безпідставності.

Крім того, 26.01.2021 року в судовому засіданні було оголошено перерву для розгляду справи по суті до 16.02.2021р. об 11:00 год., про що повідомлено позивача ТОВ «Фірма Ерідон» ухвалою суду від 26.01.2021р. відповідно до ст. 120 ГПК України.

Ухвалою від 28 січня 2021 року суд задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (вх. № 2345/21 від 26.01.2021р.) про участь у судовому засіданні у справі № 916/3645/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та встановлено проводити судове засідання у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Представник позивача 16.02.2021р. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, ФГ «Лаванда», в судовому засіданні існування суми заборгованості визнав, проте просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

16.02.2021 року судом закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення після виходу із нарадчої кімнати.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

15 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (постачальник) і Фермерським господарством «Лаванда» (покупець) був укладений договір поставки №2209/20/24 (надалі - договір), за умовами якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити вартість поставленого товару.

Сторонами договору визначено ціну договору, умови оплати, якість товару, умови поставки та приймання товару, відповідальність сторін, строк дії договору та інші умови, сторонами договору досягнуто згоди з основних умов укладеного договору.

Строк дії договору становить - до 31 грудня 2020. В частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором зазначаються в додатках, які є його невід`ємною частиною.

Розділом 2 договору встановлено, що ціна товару оплачується в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у додатках до цього договору. Ціна товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати товару на умовах цього договору. Еквівалент ціни товару в іноземній валюті, який зазначено в додатку до цього договору є незмінним на весь період дії цього договору. Загальна вартість товару, що постачається за цим договором (ціна договору), визначається додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна. Вартість тари та упаковки, в якій постачається товар, входить до ціни товару.

Сторонами договору визначено, що оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п.3.1 Договору).

Згідно пункту 3.2. договору сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості товару, що підлягає оплаті покупцем здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати товару (надалі «курс Міжбанку»). Для визначення «курсу Міжбанку» сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в додатках до цього договору (надалі «Джерело курсу іноземних валют»).

Умовами Договору встановлений порядок оплати товару на умовах попередньої оплати на підставі рахунку на оплату та на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунку.

Відповідно до умов пункту 3.3. договору оплата товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється покупцем на підставі рахунку на оплату, сформованого постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. договору. Термін дії рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється, постачальником з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Оформлення видаткових накладних на товар, який постачається на умовах попередньої оплати здійснюється за цінами, зазначеними в рахунку на оплату. У разі недотримання покупцем строків оплати товару встановлених рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійснюється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2 цього договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 3.4. договору).

Крім того, згідно пункту 3.4 договору оформлення видаткових накладних на товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пунктів 3.2. цього договору.

Здійснюючи оплату товару, покупець зобов`язаний зазначати у платіжному дорученні за яким саме додатком до цього договору та/або рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також у разі порушення покупцем грошових зобов`язань за цим договором, отриманий платіж зараховується постачальником на власний розсуд (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору умови та строки поставки товару зазначаються у додатках до цього договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки.

Згідно з п. 6.1 договору, за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього договору.

Згідно п. 6.2. договору, крім відповідальності, встановленої п.6.1. цього договору, покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національно банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 6.7. договору в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж у розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є обов`язковим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 ЦК України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Пунктом п. 6.8. договору сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим договором відповідно до п. 6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежуються строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3 років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені. штрафу, процентів).

Відповідно до п. 8.8. договору сторонами погоджено, що сторона, яка порушила свої зобов`язання за договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору внаслідок подій надзвичайного характеру, та які сторона не могла ні передбачити, ні запобігти їм розумними заходами.

Сторона, яка зазнала дії форс-мажору та внаслідок цього не в змозі виконати зобов`язання за договором, повинна негайно звернутися до компетентних органів для фіксації таких обставин, а також не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання та припинення таких обставин письмово та обґрунтовано сповістити про це іншу сторону. Несвоєчасне повідомлення про форс-мажор та/або ненадання підтвердження форс-мажору позбавляє сторону права посилатися на нього як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за договором. Сторони домовились, що підтвердженням форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України, яким засвідчене настання та тривалість форс-мажору (п.п 8.8.2.-8.8.3 договору поставки).

Крім того, п. 8.8.5. договору сторони передбачили, що дія форс-мажорних обставин не поширюється на виконання сторонами взятих на себе грошових зобов`язань з оплати отриманого товару або сплати штрафних санкцій, крім випадків, коли форс-мажорні обставини призвели до зупинення або затримки в роботі банківської системи України та до зупинення затримки безготівкових розрахунків між суб`єктами господарювання.

У подальшому сторонами було укладено Додатки до Договору поставки за якими сторонами визначено асортимент товару, кількість, ціну, порядок оплати та строки поставки.

На підставі додатку № 2209/20/24/1-ЗЗР від 19.03.2020р. до договору, згідно з видаткових накладних №18110 від 30.03.2020р., №18212 від 30.03.2020р. відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 62348,26 грн, на умовах оплати: 20% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 30.03.2020р., 80% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах кредит оплати в строк до 01.09.2020р.

Проте відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, в сумі 60287,52 грн., та з порушенням строку, встановленого пунктом 3 додатку, що підтверджується платіжними дорученнями №235 від 30.03.2020р., № 236 від 31.03.2020р., №1657193 від 04.11.2020р.

Отже заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком № 2209/20/24/1-ЗЗР від 19.03.2020р. становить 2060,74 грн.

На підставі додатку № 2209/20/24/6-ЗЗР від 19.05.2020р. до договору, згідно з видаткової накладної №42577 від 20.05.2020р. відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 2320,01 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.09.2020р.

Проте відповідач оплату поставленого товару не здійснив, тому заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком 2209/20/24/6-ЗЗР від 19.05.2020р. становить 2320,01 грн.

На підставі додатку № 2209/20/24/8-ЗЗР від 27.05.2020р. до договору, згідно з видаткової накладної №45583 від 28.05.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 44212,94 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.09.2020р.

Проте відповідач оплату поставленого товару не здійснив, тому заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком 2209/20/24/8-ЗЗР від 27.05.2020р. становить 44212,94 грн.

На підставі додатку № 2209/20/24/9-ЗЗР від 22.06.2020р. до договору, згідно видаткової накладної №55276 від 23.06.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 2406,12 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 26.06.2020р.

На підставі додатку № 2209/20/24/10-ЗЗР від 03.07.2020р. до договору, згідно з видаткової накладної №58675 від 03.07.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 8011,80 грн.

Оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього додатку, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2-3.3 договору поставки не пізніше 28 (двадцять вісім) календарних днів з моменту отримання товару за видатковими накладними шляхом перерахування суми, належної до сплати на розрахунковий рахунок постачальника. Сторони визначили, що для товару який постачається па умовах цього додатку, термін дії рахунків-фактури складає 3 (три) банківських дні з моменту його оформлення.

На підставі додатку № 2209/20/24/11-ЗЗР від 08.07.2020р. до договору, згідно видаткової накладної №59450 від 08.07.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 2182,14 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах кредит оплати в строк до 07.08.2020р.

Оплату згідно зазначених додатків до договору та видаткових накладних відповідач здійснив в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №269 від 23.06.2020р. на суму 2406,12 грн, №279 від 07.07.2020р. на суму 8011,80 грн, №1657193 від 04.11.2020р. з якого позивачем зараховано 2182,14 в рахунок вказаної заборгованості.

На підставі додатку № 2209/20/24/2-Н від 24.03.2020р. до договору, згідно видаткової накладної №18118 від 30.03.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 101222,21 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах кредит оплати в строк до 01.09.2020р.

Проте відповідач оплату поставленого товару не здійснив, тому заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком 2209/20/24/2-Н від 24.03.2020р. становить 101222,21 грн.

На підставі додатку № 2209/20/24/3-Н від 27.03.2020р. до договору, згідно видаткової накладної №18123 від 30.03.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 76666,37 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах кредит оплати в строк до 01.09.2020р.

Відтак, у зв`язку з відсутністю оплати, заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком № 2209/20/24/3-Н від 27.03.2020р. становить 76666,37 грн.

На підставі додатку № 2209/20/24/4-Н від 26.03.2020р. до договору, згідно видаткової накладної №23141 від 07.04.2020р., відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 69796.ю61 грн., на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах кредит оплати в строк до 01.09.2020р.

Проте відповідач оплату поставленого товару здійснив частково, в сумі 50000,00 грн, та з порушенням строку, встановленого пунктом 3 додатку, що підтверджується платіжним дорученням №1492593 від 07.10.2020р. на суму 50000,00 грн.

Відтак заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком №2209/20/24/4-Н від 26.03.2020р. становить 19796,61 грн.

На підставі додатку № 2209/20/24/5-Н від 17.04.2020р. та додатку № 2209/20/24/7-Н від 27.05.2020р. до договору, згідно видаткових накладних №29461 від 17.04.2020р. на суму 20551,68 грн. та № 45578 від 28.05.2020р. на суму 15470,71 грн., відповідачу було поставлено товар на умовах оплати: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах кредит оплати в строк до 01.09.2020р.

Проте відповідач оплату поставленого товару за вказаними додатками до договору та видатковими накладними не здійснив, тому заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком 2209/20/24/5-Н від 17.04.2020р. становить 20551,68 грн.

Заборгованість відповідача за поставлений товар згідно з додатком №2209/20/24/7-Н від 27.05.2020р. становить 15470,71 грн.

Судом встановлено, що зазначені вище накладні на відпуск Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» відповідачу товару та його отримання Фермерським господарством «Лаванда» підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток суб`єктів господарювання, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. з укладеними в подальшому додатками до нього господарських операцій.

Проте, Фермерське господарство «Лаванда» взяті на себе згідно договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. з укладеними в подальшому додатками до нього зобов`язання в частині проведення з ТОВ «Фірма Ерідон» розрахунків по оплаті відпущеного товару не виконало, їх вартість в повному об`ємі не оплатило у зв`язку з чим на момент звернення кредитора до суду з відповідним позовом заборгувало постачальнику 282 301,27 грн.

Згідно пунктів 4 та 5 додатків №№ 2209/20/24/1-ЗЗР від 19.03.2020р., №2209/20/24/6-ЗЗР від 19.05.2020р., 2209/20/24/8-ЗЗР від 27.05.2020р., 2209/20/24/2-Н від 24.03.2020р., 2209/20/24/3-Н від 27.03.2020р., 2209/20/24/4-Н від 26.03.2020р., 2209/20/24/5-Н від 17.04.2020р., 2209/20/24/7-Н від 27.05.2020р. до договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. сторони визначили, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Згідно пунктів 4 та 5 додатку 2209/20/24/11-ЗЗР від 08.07.2020р. до договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. сторони визначили, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк понад 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 ЦК України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Між тим, відповідачем до матеріалів справи надано копію довідки Петрівської другої сільської ради Тарутинського району Одеської області № 633 від 17.09.2020р., з якої вбачається, що ФГ «Лаванда» було засіяно озимих культур площею у розмірі 316 га, з яких, згідно Акту обстеження стану посівів озимих сільськогосподарських культур під врожай 2020 року від 04.05.2020р., у наслідок погодних умов пошкоджено та загинуло 84% посівів.

На підтвердження зазначеного відповідачем також надана копія довідки № 487/-09 від 07.05.2020р. Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів, де вбачається, що восени 2019 року через ґрунтову посуху, яка спостерігалась на території Тарутинського району Одеської області, у т.ч. на землях ФГ «Лаванда», складались несприятливі умови для осінньої вегетації озимових культур. Таким чином, засушливі умови восени 2019 року, несприятливі явища навесні 2020 року (дефіцит опадів, недостатнє і незадовільне зволоження ґрунту, заморозки, низька відносна вологість повітря) негативно впливали на вегетацію і могли спричинити пошкодження та загибель посівів озимової пшениці та озимового ячменю на землях ФГ «Лаванда» Тарутинського району Одеської області.

Відповідно до наданого відповідачем протоколу №14 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Тарутинської райдержадміністрації від 20.05.2020 року, вбачається, що ситуацію, яка склалася на землях сільськогосподарських підприємств Тарутинського району у зв`язку з посухою визнано надзвичайною.

Крім того, в матеріалах справи наявний висновок Одеської регіональної торгово-промислової палати за вих.№2003-14/565 від 22.10.2020 року, згідно якого за результатом розгляду наданих відповідачем документів, Одеською регіональною торгово-промисловою палатою підтверджено, що на полях ФГ «Лаванда» на території Тарутинського району Одеської області внаслідок несприятливих погодних умов восени 2019 року та несприятливих явищ навесні 2020 року відбулась загибель сільськогосподарських культур, а саме посівів озимої пшениці на площі 193 га та озимого ячменю на площі 65,5 га.

Водночас, відповідачем до матеріалів справи надано сертифікат №5100-20-2015 Одеської регіональної торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме виняткові погодні умови (посуха на території Тарутинського району Одеської області), щодо обов`язку (зобов`язання) нарахувати податкові зобов`язання за травень 2020 року з податку на додану вартість до ГУДПС в Одеській області, виходячи з бази оподаткування, визначеної з урахуванням п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, а саме: нарахувати податкові зобов`язання на результати врожаю озимої пшениці на площі 241,50 га та врожаю озимого ячменю на площі 74,50 га.

Як вбачається з листа ФГ «Лаванда» № 31 від 23.11.2020р., відповідач повідомляв ТОВ «Фірма Ерідон», що у зв`язку з посухою та недобором врожаю по всім культурам ФГ «Лаванда» не взмозі погасити заборгованість перед позивачем та просив останнього суму заборгованості пролонгувати до 02.08.2021р. з оформленням ФАР.

Так, матеріали справи свідчать, що ФГ «Лаванда» в порушення приписів пункту 3 додатків до договору та ч.1 ст. 530 ЦК України не було здійснено повного розрахунку з позивачем за поставлений товар у визначені строки.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми існуючої заборгованості та штрафних санкцій.

Під час розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості суду не надано.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського Кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

За положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу п. 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу приписів частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ч.2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 11 статті 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно зі статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов зовнішньоторговельних угод та міжнародних договорів України, норм законодавства, відомчих нормативних актів, а також умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України. Регіональні торгово-промислові палати здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат/відповідної регіональної ТПП. Регіональні торгово-промислові палати з питань, які згідно із ст. 4.1 Регламенту віднесені до компетенції Торгово-промислової палати України, надають інформаційно-консультаційні послуги, сприяють зацікавленим особам у підготовці заявок і формуванні необхідного пакету документів з подальшою передачею цих заявок та документів на розгляд Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання

Окрім того, частиною 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Окрім цього, суд звертає увагу, що згідно п. 3.3. Регламенту ТПП України, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11. Регламенту ТПП України).

При цьому, статтями 6.1, 6.2 вказаного Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо). Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У п.6.9 Регламенту зазначено, що для визнання та підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) уповноважена особа повинна впевнитись, що надані заявником документи свідчать про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання та наслідки неможливо було передбачити, зокрема, на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання податкового обов`язку); невідворотність (непереборність) обставини (неминучість події та/або її наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

Відповідно до п. 6.12 Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України/ регіональної торгово-промислової палати. В сертифікаті вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин. У сертифікаті для сільгоспвиробників вказуються відомості щодо заявника, несприятливі погодні обставини, що викликали загибель чи пошкодження сільськогосподарських культур, площа загиблих (пошкоджених) с/культур та інші відомості, які стосуються конкретного заявника.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» та Фермерським господарством «Лаванда» носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. з укладеними в подальшому додатками до нього предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Відповідно до умов договору поставки та укладених до нього додатків, оплата частини поставленого товару здійснювалась на умовах попередньої оплати та частина на умовах відстрочення оплати.

Як встановлено судом, на підставі видаткових накладних №18110 від 30.03.2020р., №18212 від 30.03.2020р., №42577 від 20.05.2020р., №45583 від 28.05.2020р., №55276 від 23.06.2020р., №58675 від 03.07.2020р., №359450 від 08.07.2020р., №18118 від 30.03.2020р., №18123 від 30.03.2020р., №23141 від 07.04.2020р., №26461 від 17.04.2020р., №45578 від 28.05.2020р. позивачем було поставлено, а відповідачем без жодних зауважень та заперечень прийнято товар на загальну суму 405 188,85 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно платіжних доручень №235 від 30.03.2020р., №236 від 31.03.2020р., №269 від 23.06.2020р., №279 від 07.07.2020р., №1657193 від 04.11.2020р., №1492593 від 07.10.2020р. було здійснено оплату поставленого товару на суму 122 887,58 грн., інша частина вартості товару, станом на момент розгляду спору по суті, залишена без оплати, що не заперечується представником відповідача.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору поставки, а також чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договорів видаткових накладних.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повної сплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не заперечується, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 282 301,27 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У доданих до матеріалів справи додатках до договору поставки від 15.01.2020р., а саме у пунктах 3 додатків, сторони обумовили строки оплати повної вартості товару покупцем (з дотриманням умов п.п. 3.2., 3.3. договору).

Згідно з представленими розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 6.7. договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2021р. було нараховано відповідачу 42663,64 грн. 48% річних за період прострочки платежів з 01.09.2020р. по 06.12.2020р. (по кожній поставці окремо) та інфляційні втрати у розмірі 1907,12 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Право на нарахування пені та 48% річних сторони узгодили в п.6.2, п.6.7 п. 6.8. Договору та п.4 та п. 5 Додатків до Договору.

Отже, вимога про стягнення 48% річних є акцесорною та додатковою до вимог про стягнення основного боргу за договором, не є санкцією, носить компенсаційний характер заходів відповідальності.

З огляду на порушення (неналежне виконання) відповідачем свого обов`язку з оплати товару у строки, визначені умовами договору, у позивача виникло право на нарахування 48% річних та інфляційних втрат.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення грошового зобов`язання та дати оплати по зобов`язанню, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, проте є арифметично не вірними оскільки позивачем не враховано, що кількість днів у 2020 році - 366, тому судом встановлено, що розмір вимог 48% річних складає 42547,09 грн.

Крім того, суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, встановив, що останній виконано арифметично неправильно, у зв`язку з чим господарським судом в межах заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» періоду (по кожній поставці окремо) було проведено власний розрахунок, згідно з яким сума інфляційних втрат становить 8969,16 грн, тобто перевищує розмір інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення.

Отже, суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 1907,12 грн.

Поруч з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 32063,01 грн. процентів за користування товарним кредитом на підставі пунктів 4, 5 додатків до договору поставки №2209/20/24 та ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України загалом за період з 01.09.2020р. по 06.12.2020р. (по кожній поставці окремо).

При цьому суд зазначає, що визначені положення додатків до договору недійсними чи зміненими не визнавалися, відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманого товару не виконав, в зв`язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину, а, відтак, сплата процентів (плати) за користування товарним кредитом у розмірі 36% та 48% річних є договірним зобов`язанням відповідача.

У пунктах 6.1, 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п`ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов`язань, ані штрафною санкцією (п. 2.7 Пленуму № 14).

Право передбачити в договорі обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи з дня передання товару продавцем, надано сторонам частиною п`ятою статті 694 ЦК України, яка регулює правовідносини, пов`язані з продажем товару в кредит, та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (така ж правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 30.05.2011 по справі № 42/252).

Отже, нарахування позивачем на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару, процентів за користування товарним кредитом у розмірі 36% та 48% у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, відповідає чинному законодавству та дійсним обставинам справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019р. по справі № 922/577/18.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування товарним кредитом.

Проте, перевіривши поданий розрахунок за кожною поставкою окремо, із врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та умов договору, суд визнає його арифметично не правильним з підстав того, що позивачем, також, не враховано, кількість днів у 2020 році. На підставі зазначеного судом встановлено, що загальний розмір процентів за користування товарним кредитом складає 31975,42 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача 10665,91 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті товару згідно п. 6.2. договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. за період з 01.09.2020р. по 06.12.2020р. (по кожній поставці окремо).

Згідно п. 6.2. договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. сторони визначили, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

При цьому суд зазначає, що пункт 6.2. договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. недійсним чи зміненим не визнавався, відповідач зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманого товару не виконав, в зв`язку з чим в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність вказаного правочину, а, відтак, сплата пені є його договірним зобов`язанням.

Перевіривши поданий розрахунок, із врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та умов Договору, за допомогою калькулятора штрафів програмного комплексу "ЛІГА: Закон" судом встановлено, що загальний розмір пені складає 10636,77 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково - в розмірі 10636,77 грн.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає. що згідно пункту 5.3. Договору поставки перехід права власності на товар від постачальника до покупця, а також приймання товару по кількості та якості, здійснюється в момент передачі товару за видатковою накладною. Датою передачі товару є дата оформлення видаткової накладної яка підписується представником покупця. Підпис представника покупця у видатковій накладній може бути завірений відтиском печатки покупця та свідчить про отримання товару покупцем по кількості, вказаній у видатковій накладній; по якості - відповідно до показників та характеристик, зазначених у документах про якість та походження товару.

Суд при ухваленні рішення враховує та бере до уваги те, що підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення з позивачем розрахунків за отриманий товар. При цьому усі видаткові накладні, за якими відбувалось відвантаження товару, підписані відповідачем та скріплені печаткою. Видаткова накладна - це документ, що засвідчує факт переходу права власності від продавця до покупця, при цьому вказаний документ, містить вартість товару, право власності на яке переходить.

Відповідач набувши право власності на товар, що відчужувався на підставі вищезазначених видаткових накладних, тим самим погодився із такою його ціною.

З огляду на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач заперечував щодо відповідності пункту 6.7 договору поставки №2209/20/24 від 15.01.2020р. до ст.625 ЦК України.

Так, суд наголошує, що вказані виплати процентів річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є процентами за користування чужими грошима в розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання.

Підвищені проценти за статтею 625 Цивільного кодексу України встановлені й узгоджені самими сторонами.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Втім, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату трьох процентів річних є додатковою до основної вимогою. Отже, вимогу про сплату трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України слід розглядати як додаткову щодо вимоги про сплату основного зобов`язання.

В даному випадку сторонами було погоджено застосування - 48% річних.

Отже, вимога про стягнення 48% річних є акцесорною та додатковою до вимог про стягнення основного боргу за Договором, не є санкцією, носить компенсаційний характер заходів відповідальності.

При цьому колегія суддів враховує, що сторони в Договорі є рівними. У даному випадку обидві сторони є юридичними особами з однаковим правовим статусом. Між сторонами не існує правовідносин підпорядкування чи управління.

Також відповідач не посилався на переважне право позивача чи те, що позивач при підписанні договору перебував у привілейованому стані чи здійснював протиправний тиск на відповідача. Не доведено, що відповідач є слабшою стороною. Крім того, не доведено зловживання позивача при визначенні процентів за статтею 625 Цивільного кодексу України під час укладення договору поставки.

У запереченнях на позов відповідач не посилався на протиправні дії позивача при укладанні договору поставки, яким і узгоджено сторонами розмір процентів відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Також відсутні посилання на незаконне збагачення продавця, який виконав свої зобов`язання, фактично надавши товарний кредит покупцю, який вчасно не виконав своїх зобов`язань, достовірно знаючи про ті негативні фінансові наслідки, які потягне за собою неналежне виконання грошового зобов`язання.

Якщо рівні сторони при здійсненні господарської діяльності визначили проценти за статтею 625 Цивільного кодексу України в договорі, то такі проценти можуть бути переглянуті лише і виключно у випадку або зловживання стороною, на користь якої вони сплачуються, своїм привілейованим становищем, або визнання в цій частині умов договору недійсними у разі, якщо чинився протиправний тиск на одну зі сторін, чи в інших, передбачених законом випадках, якщо одна зі сторін діяла незаконно чи недобросовісно, чи штучно створила умови для такого стягнення.

Отже доводи відповідача про те, що 48% річних є іншим компенсаційним платежем, який не передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, як і всі інші аргументи, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому не приймаються судом до уваги.

Щодо посилань відповідача на настання за місцезнаходженням ФГ «Лаванда» у 2020 році форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), здійснивши аналіз висновку ОРТПП вих. № 2003-14/565 від 22.10.2020р. про загибель посівів та сертифікат ОРТПП № 5100-20-2015, суд зауважує, що в ньому відсутнє посилання на договір №2209/20/24 від 15.01.2020 року та причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх зобов`язань за договором.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що виходячи з наведених норм законодавства та умов договору №2209/20/24 від 15.01.2020 року, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат територіального органу Торгово-Промислової Палати по даному договору виконання якого настало згідно з умовами договору і виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Крім того, надані відповідачем в якості доказів існування непереборних обставин інших документів, зокрема Довідка Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 07.05.2020 року № 487/-09 та протокол №14 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Тарутинської райдержадміністрації від 20.05.2020 року також не містять висновків, що виникнення вказаних у них обставин зумовили неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №2209/20/24 від 15.01.2020 року.

За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що надані відповідачем докази не є свідченням існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які звільняють сторін від відповідальності за невиконання умов договору №2209/20/24 від 15.01.2020 року. За наведених мотивів, суд відхиляє доводи відповідача щодо звільнення його від обов`язку здійснювати платежі за період, зазначений позивачем, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (посуха).

Суд зазначає, що відповідач в ході вирішення спору фактично не виконав вимоги закону щодо доведення тих обставин на які він посилається, як на підставу своїх заперечень.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором поставки №2209/20/24 від 15.01.2020 року підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає задоволенню в сумі 369367,67 грн. заборгованості, в т.ч.: 282301,27 сума основної заборгованості, 10 636,77 грн. пеня, 42547,09 грн. компенсаційний платіж в розмірі 48% річних, 31975,42 грн. проценти за користування товарним кредитом та 1907,12 грн. інфляційне збільшення заборгованості. В решті позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн., судом враховується, що відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, судом враховується, що в підтвердження адвокатських послуг позивачем не подано жодних доказів, не надано обґрунтувань таких витрат з відповідними доказами, зокрема, не подано актів виконаних робіт (наданих послуг), виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, тощо, як і не подано доказів понесення (в т.ч. в майбутньому) даних витрат самим позивачем.

Отже, витрати на послуги адвоката в розмірі 10000,00 грн., не є обґрунтованими, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Лаванда» (вул. Кірова, № 11, с. Петрівка, Тарутинський р-н, Одеська область, 68510, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (вул. Богдана Хмельницького, № 35, с. Чопилки, Переяслав-Хмельницький р-н, Київська обл., 08467, поштова адреса: а/с 67, м. Київ, 03191, ) суму основної заборгованості у розмірі 282 301 (двісті вісімдесят дві тисячі триста одна) грн. 27 коп., пеню в розмірі 10 636 (десять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 77 коп., суму 48% річних в розмірі 42 547 (сорок дві тисячі п`ятсот сорок сім) грн. 09 коп., суму процентів за користування товарним кредитом в розмірі 31 975 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 42 коп., 1907 (одна тисяча дев`ятсот сім) грн. 12 коп. інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 540 (п`ять тисяч п`ятсот сорок) грн. 51 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський