РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/19381/20
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Сервіс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Ка"

про виселення та стягнення 229 981,94 грн.

Представники сторін: не викликались.

встановив :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Ка" про виселення та стягнення 229 981,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами укладено договір суборенди №к4-43 від 30.06.2020 року.

Проте в порушення умов договору відповідач жодного разу не сплачував орендну плату, внаслідок чого у відповідача перед позивачем згідно договору за період з липня 2020 року по жовтень 2020 року станом на 02.12.2020 року обліковується заборгованість по орендній платі в розмірі 222 874,51 грн.

У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в якому просить суд: виселити товариство з обмеженою відповідальністю "Прод Ка" з нежитлового приміщення та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 222 874,51 грн., пеню в розмірі 5 685,95 грн., три проценти річних в розмірі 1 421,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №011 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.12.2020 року, а саме: 01103, м. Київ, вулиця Залізничне шосе, будинок 47.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 14.12.2020 р. повернута до суду: «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/19381/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

11.01.2021 року до канцелярії суду позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд: виселити товариство з обмеженою відповідальністю "Прод Ка" з нежитлового приміщення та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 246 936,62 грн., пеню в розмірі 9 555,20 грн. та три проценти річних в розмірі 2 388,80 грн.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 2 статті 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем заяву про збільшення позовних вимог подано в строк, тому заява про збільшення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач не скористалися наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

30.06.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Юніт Сервіс" (орендар) та товариством з обмеженою відповідальністю "Прод Ка" (суборендар) укладено договір суборенди №к4-43.

Відповідно до п.1.1 договору орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове (строкове) платне користування приміщення в нежилій будівлі (споруді), що є не споживчою річчю (далі за текстом - приміщення).

Загальні характеристики приміщень:

- адреса: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8;

- найменування: частина корпусу №4 (літ. 15);

- загальна площа приміщень, що передаються в суборенду: 620,5 кв.м.

Орендар здійснює користування приміщенням на підставі договору оренди № 01-ЮХ від 30 червня 2020 року (далі - орендний договір), укладеного між орендарем та ТОВ «ЮНІТ ХОЛДІНГС». Орендар наділений правом на передачу приміщень в суборенду відповідно до п.1.3; п 4.1.5 орендногодоговору (п.1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору приміщення орендується суборендарем для здійснення ним господарської діяльності, а саме для використання в якості складського приміщення.

Приміщення повинні бути передані орендарем та прийняті суборендарем протягом 20 робочих днів з дня підписання договору суборенди (п.2.1 договору).

Факт передачі приміщення від орендаря суборендарю і навпаки, оформлюється сторонами за актом приймання-передачі приміщення, який є невід`ємною частиною договору суборенди (п.2.2 договору).

З дня оформлення (підписання) акту приймання-передачі приміщень, передбаченого п.п. 2.2 договору суборенди, починається обчислення строку договору суборенди (п.2.3 договору).

01.07.2020 між сторонами укладено акт приймання-передачі приміщення в суборенду до договору суборенди №к4-43 від 30.06.2020 року, відповідно до якого в суборенду передано приміщення за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8; найменування: частина корпусу №4 (літ. 15); загальною площею: 620,5 кв.м, стан приміщення задовільний. Сторони не мають претензій одна до одної у зв`язку з технічним станом приміщення. Приміщення відповідає мовам договору оренди та вимогам суборенди.

Відповідно до п.3.1 договору за користування приміщеннями суборендар сплачує орендарю орендну плату, встановлену ним договором суборенди.

Розмір орендної плати за 1 кв.м. приміщення становить 69,60 гри. разом із ПДВ, розмір орендної плати за один календарний місяць складає 43 186,80 грн., в т.ч. ПДВ (20 %) - 7197,80 грн.(п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.4 договору орендна плата підлягає індексації, тобто сплаті суборендарем орендарю з урахуванням встановленого за два місяці до місяця сплати орендної плати індексу інфляції (індексу споживчих цін), оприлюдненого Державною службою статистики України (наприклад: орендна плата за серпень місяць підлягає сплаті з урахуванням індексу інфляції за червень місяць). Орендна плата підлягає індексації за таким алгоритмом: орендна плата * індекс інфляції у місяці, що передує двом місяцям місяця сплати орендної плати / 100% = індексована орендна плата. Орендна плата не індексується, якщо індекс інфляції у місяці, що передує двом місяцям місяця сплати орендної плати не перевищує 100%.

Пунктом 3.3 договору визначено порядок сплати орендної плати, а саме:

Протягом 20-ти робочих днів з дати укладення договору суборенди, суборендар сплачує орендарю орендну плату за перший місяць суборенди (п. 3.3.1 договору).

Орендна плата та інші платежі за договором суборенди сплачується суборендарем на розрахунковий рахунок орендаря не пізніше 10-го числа кожного поточного місяця. Підставою для сплати орендної плати та інших платежів є договір суборенди.

31.07.2020 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору суборенди відповідно до якої у зв`язку з збільшенням площ приміщень, що передається в тимчасове (строкове) платне користування, сторони внесли зміни до договору, а саме:

П.1.2 договору в наступній редакції:

Загальні характеристики приміщень:

- адреса: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8;

- найменування: частина корпусу №4 (літ. 15);

- загальна площа приміщень, що передаються в суборенду: 860,0 кв.м.

П.3.2 договору в наступній редакції: Розмір орендної плати за 1 кв.м. приміщення становить 69,60 гри. разом із ПДВ, розмір орендної плати за один календарний місяць складає 59 856,00 грн., в т.ч. ПДВ (20 %) - 9976,00 грн.

01.08.2020 між сторонами укладено акт приймання-передачі приміщення в суборенду до договору суборенди №к4-43 від 30.06.2020 року, відповідно до якого в суборенду передано приміщення за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8; найменування: частина корпусу №4 (літ. 15); площі, що передаються за цим актом: 239,5 кв.м, стан приміщення задовільний. Сторони не мають претензій одна до одної у зв`язку з технічним станом приміщення. Приміщення відповідає мовам договору оренди та вимогам суборенди.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Передача приміщення в орендне використання орендарю та їх повернення по закінченню строку оренди оформлюється на підставі акту прийому-передачі за підписами уповноважених представників сторін, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п.7.1 договору договір суборенди набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання його умов сторонами.

Строк суборенди розпочинається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення і закінчується 31 грудня 2020 року (п.7.2 договору).

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Як зазначено позивачем, в порушення умов договору відповідач жодного разу не сплачував орендну плату, внаслідок чого у відповідача перед позивачем згідно договору за період з липня 2020 року по 13 листопада 2020 року станом на 04 січня 2021 року обліковується заборгованість по орендній платі в розмірі 246 936,62 грн.

08.10.2020 року позивач листом вих. № 0810/51 (лист №843) звертався до відповідача з вимогою щодо погашення заборгованості та попередженням про припинення дії договору у порядку п. 7.8 договору.

Відповідно до п.7.8 договору орендар має право на дострокове припинення договору суборенди за умови письмового повідомлення суборендаря про припинення договору суборенди за 1 (один) місяць до дати такого припинення.

Вищезазначений лист був отриманий відповідачем 12.10.2020 року, що підтверджується відстеженням листа №843 з сайту Укрпошти.

Проте, як зазначено позивачем, відповіді на даний лист відповідачем не надано та заборгованість не сплачена.

Оскільки відповідач отримав повідомлення про припинення договору суборенди 12.10.2020 року, то у відповідності з п.7.8 договору, договір є припиненим 13.11.2020 року.

Також, письмовою вимогою вих. №1311/52 від 13.11.2020 року позивач повідомив відповідача про те, що договір суборенди №к4-43 від 309.06.2020 станом на 13.11.2020 року є припиненим, а тому вимагав повернути орендоване приміщення та підписати акт приймання-передачі (повернення) приміщення з оренди, погасити суму заборгованості за договором в розмірі 222 874,51 грн.

Вищезазначена письмова вимога була направлена відповідачу 13.11.2020 року, рекомендованим листом №239. Даний лист був отриманий відповідачем 27.11.2020 року, що підтверджується відстеженням листа №239 з сайту Укрпошти.

До позовної заяви позивачем додано підписані тільки позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:

- №261 від 31.07.2020 року на суму 43 186,80 грн. (суборенда за липень 2020 р.),

- №366 від 31.08.2020 року на суму 59 975,71 грн. (суборенда за серпень 2020 р.),

- №522 від 30.09.2020 року на суму 59 856,00 грн. (суборенда за вересень 2020 р.),

- №735 від 31.10.2020 року на суму 59 856,00 грн. (суборенда за жовтень 2020 р.),

- №879 від 12.11.2020 року на суму 24 062,11 грн. (суборенда з 01.11.2020р. по 12.11.2020р.).

Загальна заборгованість з оплати плати з липня 2020 року по 13 листопада 2020 року складає 246 936,62 грн., яку відповідач всупереч умовам договору не сплатив.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що орендар зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Будь-яких доказів оплати матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 246 936,62 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 9 555,20 грн. та три проценти річних в розмірі 2 388,80 грн. нараховані до 04.01.2021 року.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.4 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному розмірі, стягується відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

Суд погоджується з розрахунком пені в розмірі 9 555,20 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком 3% річних в розмірі 2 388,80 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд висеилити відповідача з займаного приміщення загальною площею 860,0 кв.м так як він його добровільно не звільняє.

Відповідно до ч. 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п.2.5 договору у випадку припинення договору суборенди, його розірвання, відмови від договору суборенди, суборендар зобов`язаний в день закінчення дії договору суборенди повернути орендарю приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу цього приміщення. При цьому, приміщення повинне бути звільненим від майна суборендаря та прибраним від сміття.

Частиною другої статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі.

Судом встановлено, що орендоване приміщення за договором суборенди, станом на дату звернення з позовом у цій справі, повернуто з орендного користування не було, відповідного акта приймання-передачі приміщення від орендаря до орендодавця між сторонами підписано не було, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку по наявність підстав для задоволення позовної вимоги про виселення орендаря з орендованого приміщення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 79, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Прод Ка" (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, будинок 47, ідентифікаційний код 39714254) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Сервіс" (04119, м. Київ, вул. Хохлових Сім`ї, будинок 8, ідентифікаційний код 40735754) основний борг в розмірі 246 936 (двісті сорок шість тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 62 коп., пеню в розмірі 9 555 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 20 коп., три проценти річних в розмірі 2 388 (дві тисячі триста вісімдесят вісім) грн. 80 коп. та суму судового збору у розмірі 5 985 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 21 коп.

3. Виселити товариство з обмеженою відповідальністю "Прод Ка" (01103, м. Київ, вул. Залізничне шосе, будинок 47, ідентифікаційний код 39714254) з нежитлового приміщення загальною площею 860 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 8; частина корпусу №4 (літ. 15), що перебуває у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Сервіс" (04119, м. Київ, вул. Хохлових Сім`ї, будинок 8, ідентифікаційний код 40735754) на підставі договору оренди № 01-ЮХ від 30 червня 2020 року.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий