ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 справа № 914/2952/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна», м.Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Бізнес-Центр «Підзамче», м. Львів

про відшкодування збитків у розмірі 38 986,17 грн

За участю представників сторін: не викликались

Судові процедури

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» до Приватного акціонерного товариства «Бізнес-Центр «Підзамче» про стягнення 38986,17 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.11.2020 справу №914/2952/20 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 18.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

Ухвалою суду від 24.12.2021 продовжено Приватному акціонерному товариству «Бізнес-Центр «Підзамче» строк для подачі відзиву на десять календарних днів з моменту отримання даної ухвали суду, відмовлено Приватному акціонерному товариству «Бізнес-Центр «Підзамче» у задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позиція позивача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, якими визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, на думку позивача, до нього у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві (вх.№1150/20 від 19.01.2021) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що замокання товару відбулось в результаті потрапляння саме дощової води та саме через дахову поверхню, не доведено причини (способу) замокання застрахованого товару, зокрема, частину даху в місці встановлення кондиціонеру за твердженням позивача, не доведено також пов`язаність виконання/невиконання зобов`язання з обслуговування даху будівлі відповідачем з фактом замокання Товару.

Відповідач не заперечує власні зобов`язання за Договором оренди №14/17-Ор від 11.09.2017 року, однак заперечує пов`язаність та вказує на недоведеність пов`язаності страхового випадку стихійного лиха, вини відповідача саме у настанні страхового випадку, та майнової шкоди.

Обставини справи

14.05.2018 між Спільним українсько-естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (Страховик) укладено Договір добровільного страхування майна від вогневих ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» (Договір).

Пунктом 4 Договору визначено, що Сторони погодилися, що страхове покриття за цим Договором надається тільки щодо страхових випадків, зазначених нижче: повінь, осідання ґрунту, зсув, крадіжка, блискавка, бунти та страйки, зіткнення, зловмисні дії третіх осіб, вибух, пожежа, землетрус, падіння літального апарату, протікання води з труб, переповнення водних апаратів, стихійні лиха. Збиток, руйнування чи пошкодження через будь-які інші випадки таким чином виключається з цього Договору.

11 вересня 2017 року між СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО-ЕСТОНСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» (Орендар) та Приватне акціонерне товариство «Бізнес-Центр «Підзамче» (Орендодавець) укладено Договір оренди №14/17-ОР, за умовами якого Орендодавець зобов`язується передати Орендарю в строкове платне користування частину механоскладального цеху площею 4376 м2, а Орендар зобов`язується прийняти зазначений Об`єкт оренди в строкове платне користування, користуватися ним та сплачувати орендну плату.

Відповідно до умов Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» від 14.05.2018 року, зокрема, визначено порядок відшкодування шкоди у випадку стихійного лиха на застраховане майно, яке знаходиться за адресою: 79019, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 176.

Як зазначив позивач у позовній заяві, з 02.06.2018р. на 03.06.2018р. у місті Львів пройшла буря, сильні дощі з грозами та великими поривами вітру, внаслідок чого, відбулось протікання даху будівлі внаслідок чого було затоплено (пошкоджено) товар Орендаря.

Про подію залиття приміщення та пошкодження товару було зафіксовано відповідним Актом від 04.06.2018 року у складі комісії зі сторони «СП «ОПТІМА-ФАРМ, ЛТД» Вололошинович В.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та додатково підтверджується письмовим поясненням комірника відділу зберігання товару Тютюновим А.О. та менеджера складської логістики ОСОБА_3 та відповідно повідомлено Орендодавця.

Відповідно до звіту матеріального збитку №4265-8018 від 20 лютого 2019 року вартість пошкодженої продукції склала 75 732, 24 грн. (сімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять дві грн. 24 коп.)

Відповідно до умов вказаного договору добровільного страхування майна дана подія визнана страховим випадком та відповідно страхового акту № від 03 червня 2019 року ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» перерахувала суму компенсації у розмірі 38 986,17 грн (тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 17 коп.) за мінусом франшизи у розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №500165548 від 04.06.2019.

ТОВ «ІНТЕР ТЕХ СЕРВІС МОТОРС» в інтересах позивача було направлено на адресу відповідача регресну вимогу вих.№R/L25495 від 12.12.2020 року на суму компенсації витрат передбачену законодавством, яка залишена відповідачем без задоволення.

Позиція суду

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно страхового акту № від 03 червня 2019 року на виконання Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» від 14.05.2018 року ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» перерахувала страхувальнику Спільному українсько-естонському підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Фарм, ЛТД» суму компенсації у розмірі 38986,17 грн (тридцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн. 17 коп.) за мінусом франшизи у розмірі 25000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №500165548 від 04.06.2019.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач вказує положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Однак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування на користь позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода завдана майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Заподіяння шкоди потерпілому можливе за двома підставами:

1) в результаті невиконання контрагентом потерпілого своїх договірних зобов?язань;

2) в результаті дій особи, що не пов`язана з потерпілим будь-якими договірними відносинами (деліктна відповідальність).

Якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.

Відповідно до Страхового акту № від 03.06.2019, на підставі якого було виплачене страхове відшкодування, страховий випадок було класифіковано як «стихійні лиха».

Суд приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що в даному випадку страхувальник отримав право на страхове відшкодування, та фактично отримав страхову виплату у зв`язку з конкретним страховим випадком стихійним лихом.

Пунктом 4 Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» від 14.05.2018 визначено перелік страхових випадків, серед яких є «стихійдні лиха».

Водночас, в другій частині п.4. Договору зазначено, що збиток, руйнування чи пошкодження через будь-які інші випадки таким чином виключається з цього Договору.

Стихійне лихо є об`єктивним, непередбачуваним явищем природи, настання якого не залежить від дії чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, а також не пов`язане з виконанням та/або невиконанням господарських зобов`язань.

Відтак, у позивача відсутнє право на відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розумінні ст. 1191 ЦК України, оскільки вина відповідача у настанні страхового випадку стихійного лиха, внаслідок якого відбулось страхове відшкодування, відсутня.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між стихійним явищем, шкодою, завдану таким явищем та виною, діями/бездіяльністю відповідача, зокрема, в розрізі зобов`язань відповідача у завданих збитках саме стихійним явищем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також посилається на положення Договору оренди №14/17-ОР як на підставу покладення відповідальності за страховий випадок на Орендодавця.

Так, відповідно п.п.2.8. Договору оренди №14/17-ОР визначено, що Орендар приймає Об`єкт оренди в стані та з характеристиками, прийнятними для його використання відповідно до умов цього Договору. Підписання Орендарем Акту прийому-передачі об`єкта оренди (згідно п.2.5 даного Договору) засвідчує, що до підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди Орендар ознайомлений з фактичним станом об`єкта оренди та можливістю його використання за цільовим призначенням, що об`єкт оренди не потребує капітального ремонту і Орендарем оглянутий. При огляді Орендарем не виявлено прихованих недоліків і обставин, та Орендар вважає, що об`єкт оренди відповідає вимогам Орендаря для цільового використання згідно умов даного Договору.

У відповідності до п.п.6.11. Договору оренди №14/17-ОР, поточні ремонтні роботи в Об`єкті оренди (зокрема здійснення робіт з фарбування, усунення пошкоджень (ремонт поломок), необхідних для підтримання Об`єкту оренди в належному стані) Орендар здійснює своєчасно, протягом строку оренди, за власний рахунок, без письмового погодження з Орендодавцем. Такі ремонтні роботи не вважаються поліпшенням об`єкту оренди та відшкодування Орендодавцем не підлягають. Усі інші поточні роботи з технічного обслуговування та підтримання експлуатаційного стану, а також ремонт (капітальні заходи для підтримання експлуатаційного стану) здійснює Орендодавець. Зокрема, це стосується робіт на даху (також робіт із ремонту зовнішніх Фасадів), технічного обладнання та зовнішніх (допоміжних споруд).

Тобто, з вказаних положень вбачається, що до підписання акту прийому-передачі об`єкта оренди Орендар був ознайомлений з фактичним станом об`єкта оренди та можливістю його використання за цільовим призначенням, що об`єкт оренди не потребує капітального ремонту і Орендарем оглянутий. При огляді Орендарем не виявлено прихованих недоліків і обставин, та Орендар вважав, що об`єкт оренди відповідає вимогам Орендаря для цільового використання згідно умов даного Договору.

Таким чином, дані положення Договору не можуть слугувати підставою стягнення суми страхового відшкодування з відповідача в порядку регресу, оскільки не стосуються укладеного між страховиком та страхувальником Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» від 14.05.2018.

Власне на підставі Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» від 14.05.2018 страховий випадок було класифіковано як «стихійні лиха». А згідно п.4. Договору зазначено, що збиток, руйнування чи пошкодження через будь-які інші випадки таким чином виключається з цього Договору.

Відтак, покликання позивача на деліктні зобов`язання, як протиправну поведінку, та підстави відшкодування шкоди, завданої саме деліктними зобов`язаннями, є нормативно необґрунтованим та не відповідає обставинам справи, зокрема, страховому випадку як об`єктивному, непередбачуваному явищу природи, настання якого не залежить від дії чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, а також не пов`язане з виконанням та/або невиконанням господарських зобов`язань.

Позивачем не доведено вини відповідача у настанні страхового випадку, причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та завданою майновою шкодою внаслідок страхового випадку згідно Договору добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ №COM0041061 «Базові умови» від 14.05.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір слід покласти на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.02.2021 р.

Суддя Р.А. Кидисюк