ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

23 лютого 2021 року м. Херсон Справа № 923/857/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. за участю секретаря судового засідання Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача про відстрочку виконання судового рішення у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 252 439,40 грн за договором купівлі-продажу природного газу

за участю представників:

від позивача: не прибув;

від відповідача (заявник): Широкоступ Ю. І.

в с т а н о в и в:

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 скасовано частково рішення Господарського суду Херсонської області від 10.12.2019 у справі №923/857/19, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства Теплотехсервіс Товариства з обмеженою відповідальністю Група компаній Теплотехніка () на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" () суму пені у розмірі 11 655,80 грн., суму 3% річних у розмірі 32201,62 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 103679,74 грн. та судовий збір у розмірі 3786,59грн. В решті позову відмовити.»

11.08.2020 судом видано наказ.

10.02.2020 до суду надійшла заява відповідача про відстрочку виконання судового рішення у справі до максимально можливого терміну, посилаючись на тяжке фінансове становище. Так, відповідач зазначає, що його основним видом діяльності є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, кінцевими споживачами якої є населення міста Херсон та смт. Наддніпрянське, а також медичні, дошкільні заклади, бюджетні установи та інші організації. Відповідач посилається на те, що він підпадає під умови дії постанови КМУ № 867 від 19.10.2018 "Про покладення спеціальних обов"язків на суб"єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", тобто станом на 23 число місяця, що передує місяцю постачання газу, підприємство повинно сплатити не нижче 90% вартості газу. За несвоєчасні розрахунки відповідача за газ, позивач звертався з позовами про стягнення пені, річних та інфляційних, що стало непосильним тягарем для підприємства. До того ж, відповідач посилається на те, що карантин у зв"язку з пандемією короновірусу він не зміг вчасно і безперешкодно підготувати документи, які підтверджують часткову оплату боргу.

Ухвалою від 11.02.2021 суд призначив заяву до розгляду в засіданні 23.02.2021.

Позивач в засідання не прибув, надіславши до суду заперечення щодо заяви відповідача.

Розглянувши заяву відповідача про відстрочку виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

У п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

Відповідач посилається на скрутне фінансове становище, однак, заявником не надано доказів відсутності в нього майна, на яке можна було б звернути стягнення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов`язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на викладене, відповідач не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду.

До того ж, заявник не надав суду доказів навіть часткового погашення боргу на виконання судового рішення від 30.07.2020 у даній справі. Тобто, фактично відповідач вже отримав відстрочення виконання судового рішення на сім місяців.

Позивач щодо своїх майнових інтересів посилається на те, що внаслідок зовнішньополітичних чинників, у зв`язку із втратою контролю над ПАТ «Чорноморнафтогаз» та інших підприємств, що знаходяться на території АР Крим, Позивач відобразив в своїй звітності знецінення інвестицій у вказаних підприємствах в сумі 899 806,00 тис. грн., знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах АР Крим у сумі 1 903 484 тис. грн., у тому числі у складі витрат за 9 місяців, що закінчились 30.09.2014, у сумі 1 708 365 тис. грн.

Стосовно Луганської та Донецької областей, то позивач зазначає, що він провів знецінення інвестицій у частці підприємств в сумі 61 179 тис. грн. Також збитки, понесені на окупованих територіях за 9 місяців, що закінчились 30.09.2014, складають 1 886 247 тис. грн. (фінансові відомості у відкритому доступі і є загальновідомими).

Крім цього, позивач зазначає, що на листопад місяць 2019 року тільки на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває 179 виконавчих документів на загальну суму стягнення більше 25 млрд. грн.

Згідно з вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 02.04.2012 № 512/5, на зазначений орган ДВС покладається виконання рішень, за якими сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень.

З вказаної кількості за 139 виконавчими документами стягненню підлягає більше 11,7 млрд грн з боржників, які розташовані на території Луганської, Донецької областей та АР Крим.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач посилається на те, що не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобов`язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить тяжким.

Протягом 2013-2016 років в державі відбулись інфляційні процеси, наслідком яких стало здешевлення національної валюти майже втричі.

Вказана обставина є суттєвою, оскільки Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов`язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на її користь.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних.

Позивач звертає увагу суду, що єдиним джерелом часткової компенсації понесених ним втрат є стягнення з боржників передбачених законами України та умовами договорів всіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач наголошує на тому, що несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою взагалі зупинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 1 січня 2006 року, відбулось 1 січня 2009 року та 16 червня 2014 року.

Бюджетом України та фінансовим планом Компанії, який затверджений Кабінетом Міністрів України, не передбачено фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР) (далі -Конвенція). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

В рішенні від 17.05.05 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-У).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 07.07.2011 року по справі №11/168 (16/4, 14/54, 14/66).

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, які склалися у відповідача не є винятковими у розумінні ст. 331 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини заявника у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави та ненадання відомостей про наявність у заявника майна, на яке можливо звернути стягнення, суд вважає, що заява відповідача про надання відстрочки виконання рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 234, 331 ГПК України, суд

постановив:

1. В задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Теплотехсервіс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Теплотехніка" про відстрочку виконання судового рішення відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом десяти днів. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст ухвали підписано 24.02.2020.

Суддя В.В.Литвинова