ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 910/13250/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Кривошея Д.А. (Витяг)

від відповідача: не з`явились

від третьої особи: Чепенко М.В., ордер серія ЧК №155757 від 18.11.2020 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Хілл Корпорейшн-Юкрейн»

на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2020

у справі №910/13250/20 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до акціонерного товариства «Банк Інвестицій та заощаджень»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Хілл Корпорейшн-Юкрейн»

про стягнення 241 950,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 241 950,00 грн. за безвідкличною гарантією №21338/19-ГВ від 29.10.2019 виданою відповідачем на виконання умов договором про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/37 від 31.10.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням третьою особою зобов`язань за укладеним з позивачем договором про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/37 від 31.10.2019, в частині своєчасного постачання моторного масла Fastroil M-10 Г2К у кількості 180,0 тон.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2020, повний тест якого складений 04.11.2020, у справі № 910/13250/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт порушення третьою особою умов договору про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/37 від 31.10.2019, а саме порушення строків поставки товару у обсязі та строки, що визначені умовами укладеного з позивачем правочину, а отже, у позивача, як бенефіціара, виникло право вимоги до гаранта. Щодо доводів третьої особи про те, що сторонами договору поставки вчинялись дії з метою продовження строку поставки товару, суд першої інстанції зазначив про те, що згідно п.11.4 договору поставки зміни і доповнення до договору здійснюються у тільки письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, укладення яких матеріли справи не містять, а листування сторін, в якому постачальником було висловлено прохання щодо внесення змін до такого договору, ніяким чином не вказує на внесення відповідних змін до договору №286/1/19/37 від 31.10.2019.

Також, суд першої інстанції зазначив про те, що представлені до матеріалів справи акти приймання-передачі товару на відповідальне зберігання ніяким чином не спростовують доводів позивача про порушення постачальником своїх обов`язків за договором поставки так як вказані акти приймання-передачі датовані 27.12.2019 та 11.12.2019, а за умовами спірного договору поставки строк постачання продукції визначено до 02.12.2019 включно.

Твердження відповідача про те, що викладена у вимозі позивача інформація, не становить для гаранта обов`язку сплачувати суму гарантії, оскільки позивачем не вказано в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов спірного договору поставки, суд першої інстанції визнав юридично неспроможними та такими, що не спростовують позовних вимог, зазначивши про те, що зазначені у вимозі до гаранта відомості, що постачальником (принципалом) умов договору №286/1/19/37 від 31.10.2019 не виконано в повному обсязі, тобто кількісних, якісних показниках та встановлені терміни, свідчать про дотримання бенефіціаром умов гарантії стосовно змісту вимоги до гаранта, а саме, зазначення в чому полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

При цьому суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на практику Верховного Суду по справах №910/5726/18 та №910/5723/18, з тих підстав, що спірні правовідносини не є тотожними тим, що були предметом розгляду суду касаційної інстанції у вказаних справах.

Не погоджуючись з рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Хілл Корпорейшн-Юкрейн» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/13250/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням усіх обставин справи та з неповним дослідженням доказів,

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- умовами спірної гарантії передбачено, що вимога позивача мала містити номер і дату договору, суму належну до сплати, із зазначенням у чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору, проте вимога позивача № 286/9/368 від 17.01.2020 не могла бути реалізована відповідачем, оскільки вона не містила сутності невиконаного (неналежним чином виконаного) третьою особою зобов`язання;

- позовні вимоги заявлено у вересні 2020 року, в той час як термін дії банківської гарантії № 21338/19-ГВ від 29.10.2019 закінчивсь ще 01.02.2020, а протягом терміну дії банківської гарантії з боку позивача ні на адресу відповідача, ні на адресу третьої особи не направлялись будь-які підтверджуючі документи (претензії, рекламації, тощо) про те, що договір про постачання продукції не виконано чи неналежним чином виконано;

- на момент звернення позивача з вимогою до відповідача, а саме 17.01.2020 третя особа виконала усі умови спірного договору поставки, що підтверджується товарно-транспортними накладними № Р9 від 11.12.2019, № Р10 від 13.12.2019, № Р16 від 18.12.2019, № Р11 від 16.12.2019, № Р12 від 16.12.2019, № Р13 від 16.12.2019, № Р14 від 13.12.2019, № Р15 від 16.12.2019, № Р17 від 18.12.2019, № Р21 від 23.12.2019, № Р20 від 21.12.2019, а відтак, підстави для сплати суми гарантії відсутні;

- судом першої інстанції не було враховано пояснення та доводи апелянта про те, що позивач безпідставно зволікав з прийманням продукції та тривалий час не підписував товарно-транспортні документи.

- внаслідок безпідставного ухиляння позивача від виконання своїх зобов`язань щодо прийняття товару (продукції) відсутнє прострочення боржника в зв`язку з простроченням, яке відбулось з вини кредитора.

До апеляційної скарги апелянтом додані додаткові докази, а саме належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних № Р9 від 11.12.2019, № Р10 від 13.12.2019, № Р11 від 16.12.2019, № Р12 від 16.12.2019, № Р13 від 16.12.2019, № Р14 від 13.12.2019, № Р15 від 16.12.2019, № Р16 від 18.12.2019, № Р17 від 18.12.2019, № Р18 від 23.12.2019, № Р20 від 21.12.2019, № Р21 від 23.12.2019.

Згідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2020 справу №910/13250/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Гаврилюку О.М. (доповідач у справі), суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020, враховуючи перебування головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, справу №910/13250/20 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 17.12.2020, справу №910/13250/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Хілл Корпорейшн-Юкрейн» на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №910/13250/20 та призначено розгляд справи на 16.02.2021 о 10 год. 20 хв.

Щодо доданих апелянтом до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме належним чином засвідчених копій товарно-транспортних накладних № Р9 від 11.12.2019, № Р10 від 13.12.2019, № Р11 від 16.12.2019, № Р12 від 16.12.2019, № Р13 від 16.12.2019, № Р14 від 13.12.2019, № Р15 від 16.12.2019, № Р16 від 18.12.2019, № Р17 від 18.12.2019, № Р18 від 23.12.2019№ Р20 від 21.12.2019, № Р21 від 23.12.2019, слід зазначити про таке.

Враховуючи, що апелянт додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Апелянт у апеляційній скарзі не наводить жодних обґрунтувань неможливості подати вказані докази до суду першої інстанції.

Однак колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.

Оспорюване рішення у цій справі було проголошено 04.11.2020, а відтак, всі подані апелянтом документи, з огляду на їх дату складення, він мав можливість подати до суду першої інстанції, проте вказаних дій не вчинив, а суду апеляційної інстанції доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій не надав.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані апелянтом під час апеляційного перегляду належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних № Р9 від 11.12.2019, № Р10 від 13.12.2019, № Р11 від 16.12.2019, № Р12 від 16.12.2019, № Р13 від 16.12.2019, № Р14 від 13.12.2019, № Р15 від 16.12.2019, № Р16 від 18.12.2019, № Р17 від 18.12.2019, № Р18 від 23.12.2019№ Р20 від 21.12.2019, № Р21 від 23.12.2019 як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Відповідач представників в судове засідання не направив, про причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник третьої особи апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.10.2019 року позивач як замовник та третя особа як постачальник відповідно до рішення тендерного комітету замовника №74/472/5 від 22.10.2019 уклали договір про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/37 (далі Договір №286/1/19/37) (а.с.12), в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується постачати у 2019 році мастильні засоби (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи) (Лот 1: (09211100-2) (моторні оливи (олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт), а саме: масло моторне «Fastroil» М-10Г2к (продукція) для потреб замовника згідно специфікації, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами, згідно з специфікацією.

Також, у п. 1.1 Договору №286/1/19/37 сторони погодили специфікацією згідно з якою постачальник зобов`язався поставити продукцію у кількості 180 тонн вартістю 4 838 940,00 грн. до 02.12.2019.

Одержувачами продукції є військові частини, склади (бази), Центри забезпечення пальним згідно з рознарядками замовника, що є невід`ємною частиною цього договору (п.2.2 Договору №286/1/19/37).

Відповідно до п. 5.1 Договору №286/1/19/37 постачальником продукція постачається на умовах DDP до складу замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Сторонами Договору №286/1/19/37 підписано Рознарядку (а.с.22) на постачання Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Хілл Корпорейшн-Юкрейн» масла моторного «Fastroil» М-10Г2к ГОСТ 8581-78 (Додаток № 12.2 до Договору №286/1/19/37) в якій визначено отримувачів продукції (військові частини), адреси постачання (станції призначення залізниці) коди отримувачів, поштові адреси та кількість продукції, яка має бути поставлена кожному отримувачу.

За змістом п. 5.5 Договору №286/1/19/37 договір вважається виконаним при умові постачання 100 % продукції.

Отже, за умовами Договору №286/1/19/37, третя особа мала поставити позивачу 100 % визначеної Договором №286/1/19/37 продукції в строк до 02.12.2019.

Водночас, як слідує з матеріалів справи вказаний обов`язок третьою особою належним чином виконаний не був.

Так, надані третьою особою на підтвердження факту часткового виконання умов Договору №286/1/19/37 акти приймання-передачі № 1 (а.с.62) та № 205 (а.с.64), які датовані 27.12.2019 та 20.12.2019, з огляду на дату їх підписання, не можуть свідчить про належне виконання умов такого договору поставки за яким строк постачання продукції визначено до 02.12.2019 включно.

Факт порушення третьою особою умов Договору №286/1/19/37 в частині строків поставки продукції фактично підтверджується і доводами апеляційної скарги в якій третя особа, на підтвердження факту повного виконання нею умов такого договору поставки, посилається на товарно-транспортні накладні, які складені у період з 11.12.2019 по 23.12.2019.

Щодо посилань третьої особи про те, що сторонами Договору №286/1/19/37 вчинялись дії з метою продовження строку поставки товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За змістом п. 11.4 Договору №286/1/19/37 зміни і доповнення до цього договору здійснюються у тільки письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які додаються до договору та будуть його невід`ємними частинами.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства та умов Договору №286/1/19/37, внесення змін до вказаного договору має відбуватися шляхом укладання відповідних додаткових угод, доказів укладення яких, в тому числі і в судовому порядку, матеріли справи не містять. При цьому, наявність в матеріалах справи листування сторін, в якому постачальником було висловлено прохання щодо внесення змін до Договору №286/1/19/37, ніяким чином не вказує на внесення відповідних змін до вказаного договору в частині зміні строків поставки.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано пояснення та доводи апелянта про те, що позивач безпідставно зволікав з прийманням продукції та тривалий час не підписував товарно-транспортні документи чим підтверджується те, що, внаслідок безпідставного ухиляння позивача від виконання своїх зобов`язань щодо прийняття товару (продукції), відсутнє прострочення боржника в зв`язку з простроченням, яке відбулось з вини кредитора, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, саме на апелянта покладений обов`язок довести обставини, на які він посилається, зокрема те, що позивач безпідставно зволікав з прийманням продукції та тривалий час не підписував товарно-транспортні документи, проте жодних доказів цього матеріали справи не містять.

При цьому, додані третьою особою до письмових пояснень листи на адресу позивача свідчать про те, що третьою особою було поставлено продукцію у тарі, яка не відповідала умовам Договору №286/1/19/37, проте вказане не свідчить про порушення позивачем строків приймання товару.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

У відповідності до ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналізуючи обставини справи та зазначені правові норми, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт порушення третьою особою умов Договору №286/1/19/37 в частині своєчасного постачання продукції.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).

Разом з тим, за змістом п. 11.1 Договору №286/1/19/37сторони погодили, що постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5% від суми договору (гарантія виконання зобов`язань №21338/19-ГВ від 28.10.2019 на суму 241 950,00 грн., видана відповідачем). Замовник зобов`язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5 банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань. Підставою для повернення забезпечення виконання його договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього договору. Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, або постачання з порушенням встановлених строків постачання забезпечення виконання договору не повертається.

На виконання умов Договору №286/1/19/37 відповідачем як гарантом видано гарантію №21338/19-ГВ від 29.10.2019 (далі Гарантія), згідно якої:

- гарант зобов`язується заплатити за третю особу (принципал) позивачу (бенефіціар) за допущення принципалом порушення (невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання перед бенефіціаром) кошти в сумі 241 950,00 грн, в якості забезпечення виконання договору про поставку для державних потреб для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), який буде укладено між бенефіціаром та принципалом згідно з витягом з протоколу №74/472/5 від 22.10.2019 засідання тендерного комітету Міністерства оборони України щодо результатів переговорів за переговорною процедурою закупівлі мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), відповідно до оголошення про проведення відбору часників на закупівлю мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи) за лотом №1 (09211100-2) моторні оливи (олива моторна для автотракторних дизелів М-10Г2к (вищий сорт)), номер у ЦБД UA-2019-09-25-001095-b, опублікованого на веб-порталі Уповноваженого органу;

- гарант бере на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання виплатити бенефіціару суму, на яку видана гарантія, у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків) на закупівлю, кошти в сумі 241 950,00 грн., валюта платежу гривня України, протягом 10 робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара, складеної відповідно до чинного законодавства України, з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб. Вимога має містити номер і дату договору, суму належну до сплати, із зазначенням в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору;

- будь-які вимоги або повідомлення стосовно цієї гарантії мають бути надіслані гаранту в письмовій формі та такий час, щоб гарант мав можливість отримати їх не пізніше тієї дати, після якої ця гарантія втрачає чинність;

- ця гарантія є чинною з дати її складання. Термін дії гарантії по 01.02.2020 (включно). Зобов`язання гаранта згідно цієї гарантії втрачають силу в разі: закінчення строку дії цієї гарантії; своєчасного виконання у повному обсязі принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за договором; повернення оригіналу гарантії банку або подання бенефіціаром письмової заяви про звільнення банку від обов`язків за гарантією.

Частина 1 ст. 563 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Відповідно до умов спірної гарантії, одним із випадків порушення зобов`язання принципалом (третьою особою) є невиконання (неналежне виконання) принципалом умов Договору №286/1/19/37 щодо строків поставки.

Частиною 2 ст. 564 ЦК України встановлено, що гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

З матеріалів справи слідує, що 23.01.2020 відповідачем отримано вимогу позивача вих.№286/9/368 від 17.01.2020 (а.с.23) в якій останнім вказано про те, що постачальником (принципалом) умови Договору №286/1/19/37 не виконано в повному обсязі, тобто кількісних, якісних показниках та встановлені терміни та з огляду на що, заявлено вимогу про перерахування суми гарантії в розмірі 241 950,00 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що викладена у вказаній вище вимозі інформація, не становить для гаранта обов`язку сплачувати суму гарантії, оскільки позивачем не вказано в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов Договору №286/1/19/37, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що вимога позивача до відповідача відповідає вимогам, викладеним у банківській гарантії №21338/19-ГВ від 29.10.2019, та подана у строк дії забезпечувального зобов`язання, оскільки позивачем у вимозі зазначено номер і дату договору, суму належну до сплати, із зазначенням в чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

При цьому, щодо посилань відповідача у відзиві на позов на практику Верховного Суду по справах №910/5726/18 та №910/5723/18 колегія суддів зазначає про те, що оскільки спірні правовідносини не є тотожними з тими, що були предметом розгляду суду касаційної інстанції (у вищевказаних справах розглядались позовні вимоги про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню зокрема з підстав не звернення бенефіціара до суду з відповідним позовом та з огляду на належне виконання принципалом умов зобов`язання яким забезпечувалась гарантія - примітка суду), а відтак вказані постанови є такими, що ухвалені за неподібних правовідносин стосовно обставин цієї справи, з огляду на іншу фактично-доказову базу за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Щодо посилань апелянта на те, що позовні вимоги заявлено у вересні 2020 року, в той час як термін дії банківської гарантії № 21338/19-ГВ від 29.10.2019 закінчився ще 01.02.2020, а протягом терміну дії банківської гарантії з боку позивача ні на адресу відповідача, ні на адресу третьої особи не направлялись будь-які підтверджуючі документи (претензії, рекламації, тощо) про те, що Договір №286/1/19/37 не виконано чи неналежним чином виконано колегія суддів зазначає про те, що за змістом положень чинного законодавства а саме ЦК України та Положення Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, яке затверджено постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 в редакції, яка діяла станом на дату пред`явлення вказаної вище вимоги, достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією є те, що вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії що у спірному випадку було дотримано.

При цьому, колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що для виникнення у гаранта обов`язку сплатити суму гарантії, необхідним є факт порушення принципалом умов зобов`язання, яким забезпечувалась гарантія, саме у період дії гарантії, а не факт тривалості такого порушення у період до пред`явлення відповідної вимоги (тобто прострочення строку поставки, яке має тривати до пред`явлення відповідних вимоги - примітка суду), а відтак, посилання апелянта на те, що на момент звернення позивача з вимогою до відповідача (17.01.2020) третя особа виконала усі умови спірного договору поставки, що свідчить про відсутність підстав для сплати суми гарантії, не є такими, що ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/13250/20, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на відповідача, а судові витрати за подачу апеляційної скарги - на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Хілл Корпорейшн-Юкрейн» на рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/13250/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/13250/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/13250/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови підписано 25.02.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко