ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про передачу справи за підсудністю

25 лютого 2021 року м. Харків Справа № 913/52/21
Провадження №1/913/52/21
Господарський суд Луганської області у складі судді Зюбанової Н.М., розглянувши матеріали за позовом Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини", м. Чернігів
до відповідача Фермерського господарства "Благотон", с.Благовіщенка Станично-Луганського району Луганської області,
про стягнення 759 816 грн 00 коп.
Так, ПрАТ "Насіння Чернігівщини" звернулося з позовною заявою до Фермерського господарства "Благотон" про стягнення боргу у розмірі 180 500 грн 00 коп., штрафу 81 180 грн. 00 коп., 20% річних 379 204 грн 51 коп., інфляційних втрат 82 669 грн 42 коп., та 3% річних у розмірі 36 262 грн 07 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем п. 1.1, п. 1.2 договору № 21/02/18 К контрактації сільськогосподарської продукції від 21.02.2018, за умовами якого відповідач зобов`язався виростити сільськогосподарську продукцію врожаю 2018 року та передати її у власність позивачу за плату (насіння гірчиці чорної, у кількості 500 тонн (+/-5), на загальну суму 9 354 245 грн. 00 коп.) у тому числі ПДВ 1 559 040 грн. 83 коп. Пунктом 2.1.1 передбачено можливість надання контрактантом виробникові посівний матеріал, а п. 2.2.8 закріплено обов`язок останнього компенсувати вартість отриманого посівного матеріалу, добрив й пестицидів. На підставі неповного виконанням відповідачем своїх зобов`язань, сторонами було укладено додаткову угоду від 08.01.2019 до договору № 21/02/18 К від 21.02.2018, якою вони визначили заборгованість відповідача: 180 500 грн 00 коп. (за посівний матеріал); 823 458 грн 00 коп. (за недопоставлену гірчицю чорну в кількості 48,330 т.) та 81 180 грн 00 коп. (узгоджена сторонами сума штрафу).
Також, 28.02.2019 між сторонами було укладено договір контрактації сільськогосподарської продукції № 28/02/19 КЧ, за умовами якого виробник зобов`язався виростити та передати у власність контрактанта продукцію (насіння гірчиці чорної) у кількості 400000 кг (+/- 5%) на суму 5 904 000 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 984 000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування заборгованості за додатковою угодою від 08.01.2019 до договору № 21/02/18 К.
Оскільки відповідач виконав зобов`язання не в повному обсязі, а саме поставив продукцію у кількості, що є меншою за обумовлену договором, тому позивач звернувся до суду за позовом про стягнення боргу у розмірі 180 500 грн 00 коп., штрафу 81 180 грн. 00 коп., 20% річних 379 204 грн 51 коп., інфляційних втрат 82 669 грн 42 коп., та 3% річних у розмірі 36 262 грн 07 коп.
03.12.2021 господарський суд залишив без руху вказану позовну заяву, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 162 ГПК України не надано обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення 759816 грн 00 коп. із зазначенням, у т.ч. у прохальній частині позову, за якими договорами окремо заявлені ці вимоги щодо боргу, вимог за ст. 625 ЦК України та штрафних санкцій.
Позивачем надані пояснення з питання утворення боргу, за змістом яких йдеться про порушення умов саме договору № 21/02/18 К контрактації сільськогосподарської продукції від 21.02.2018. Також позивач надав докладний розрахунок позовних вимог.
З урахуванням вказаного факту суд вважає, що матеріали позовної заяви у справі № 913/52/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" до відповідача Фермерського господарства "Благотон" про стягнення 759 816 грн 00 коп. слід передати за виключною підсудністю для її розгляду судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство Фермерського господарства Благотон № 913/43/21.
До вказаного висновку суд прийшов, виходячи з наступного.
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Водночас, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Як відомо, 21.10.2019 в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та набрав чинності 21 квітня 2019 року.
Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.
Відповідно до ч. 2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні заяви стороною в яких є боржник, повинні розглядатись в межах справи про банкрутство тим самим складом, що і справа про банкрутство боржника.
Враховуючи предмет спору та суб`єктний склад у цій справі, наявність порушеної щодо Фермерського господарства Благотон справи про банкрутство № 913/43/21, суд вважає за необхідне передати матеріали позовної заяви № 913/52/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" до відповідача Фермерського господарства "Благотон про стягнення 759 816 грн 00 коп. за виключною підсудністю для розгляду тим судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство Фермерського господарства Благотон № 913/43/21.
Керуючись п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

1. Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини", м. Чернігів від 26.01.2016 до Фермерського господарства "Благотон", с.Благовіщенка Станично-Луганського району Луганської області, про стягнення 759 816 грн 00 коп. з усіма додатками передати за виключною підсудністю для подальшого розгляду Господарським судом Луганської області тим самим складом суду, що і справа про банкрутство Фермерського господарства "Благотон" № 913/43/21.
2. Передати матеріали позовної заяви у строк не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 25.02.2021 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у строки, передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Н.М.Зюбанова