ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/702/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А., секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Приватного підприємства "Біофарма"

до відповідача: Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"

про стягнення заборгованості в сумі 62 261,65 грн.

За участю:

від позивача: Куксов В. Г.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Приватним підприємством "Біофарма" до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення заборгованості в сумі 62 261,65 грн, що складається з 54 000,00 грн - основний борг, 1 238,69 грн - інфляційні втрати, 967,56 грн - 3% річних та 6 055,40 грн - пеня.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.08.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначити на 29.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2020 суд постановив матеріали справи № 909/702/20 за позовом Приватного підприємства "Біофарма" до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення заборгованості в сумі 62 261,65 грн передати за територіальною підсудністю за місцезнаходженням юридичної особи до Господарського суду м. Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-Б).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено Господарському суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.12.2020 суд постановив призначити розгляд справи по суті на 28.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 28.01.2021 суд постановив розгляд справи по суті відкласти на 17.02.2021.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені у позовній заяві і у відповіді на відзив підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування позову зазначено, що в порушення умов договору відповідач не виконав зобов`язання по оплаті поставленого товару в розмірі 54 000,00 грн. За неналежне виконання умов договору позивачем нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Позивачем також зазначено, що в договорі чітко визначено строк оплати поставленого товару. Враховуючи те, що позивач 21.12.2019 здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 54 000,00 грн в тому числі ПДВ 9 000,00 грн без попередньої оплати, відповідач повинен був виконати зобов`язання по оплаті поставленого товару до 26.12.2019 (протягом 5-ти днів з моменту отримання товару). Більше того, за результатами даної господарської операції позивачем було зареєстровано в ЄРПН податкову накладну. Суму ПДВ 9 000,00 грн відповідачем було включено до податкового кредиту та зменшено на дану суму податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Будь-яких розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної зареєстровано не було.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення - ухвали суду від 28.01.2021, вручену відповідачу - 08.02.2021. Отже, відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи. В обґрунтування заперечень у відзиві на позовну заяву зазначено, що доказами які позивач обґрунтовує позовні вимоги є видаткова накладна від 21.12.2019 № РН-9 на суму 54 000,00 грн, що підтверджує факт поставки товару. Проте, позивачем жодним чином документально не підтверджено факту наявності у відповідача заборгованості за поставлений товар. З моменту укладення договору і по даний час відповідач не надавав позивачу як продавцю жодного замовлення на товар, що вказаний у видатковій накладній від 21.12.2019 № РН-9, а тому жодним чином неможливо встановити 5-тиденнний термін на протязі якого необхідно було здійснити оплату за товар. Отже, вважаємо, що строк оплати за поставлений товар за договором не настав. Позивачем належними засобами доказування не доведено існування у відповідача заборгованості за договором поставки в розмірі 54 000,00 грн, відповідно штрафні санкції, зазначені у позовній заяві також не відповідають дійсності.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд встановив таке.

30.09.2019 між Приватним підприємством "Біофарма" (далі - продавець) та Приватною науково-виробничою компанією "Інтербізнес" від імені якої діяла філія "Городенківська птахофабрика" приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (далі - покупець) укладено договір поставки № 01102019 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати продукт ВАFASAL (далі - товар) у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

На виконання п. 1.1 договору позивач 21.12.2019 здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 54 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 21.12.2019 № РН-9 підписаною та скріпленою печатками сторін.

У пункті 4.3 договору сторони визначили, що у разі повної або часткової поставки товару без попередньої оплати, остаточна у повному обсязі оплата за отриманий, згідно видаткової накладної товар має бути проведена протягом 5-ти днів з моменту отримання товару (дати виписування видаткової накладної або акту прийому-передачі кур`єрської служби).

Заборгованість відповідача перед позивачем по видатковій накладній від 21.12.2019 № РН-9 складає 54 000,00 грн.

В порушення умов договору, відповідач оплату за поставлений товар у визначений п. 4.3 договору строк не здійснив, внаслідок чого позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 23.06.2020 № 1 з вимогою погасити заборгованість за поставлений товар. Докази надсилання містяться в матеріалах справи. Відповідачем претензія залишена без задоволення.

Матеріали справи не містять докази сплати суми заборгованості.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково виходячи з такого.

В силу ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) між сторонами у справі виникли зобов`язальні відносини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Укладаючи договір поставки від 30.09.2019 № 01102019 сторони погодили всі його істотні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частинами 1 та 2 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Твердження відповідача про те, що строк оплати за поставлений товар за договором не настав не визнається судом обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору, зокрема, пунктом 4.3 визначено, що у разі повної або часткової поставки товару без попередньої оплати, остаточна у повному обсязі оплата за отриманий, згідно видаткової накладної товар має бути проведена протягом 5-ти днів з моменту отримання товару (дати виписування видаткової накладної або акту прийому-передачі кур`єрської служби).

Отже, в договорі чітко визначено строк оплати поставленого товару. Враховуючи те, що позивач 21.12.2019 здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 54 000,00 грн в тому числі ПДВ 9 000,00 грн без попередньої оплати, відповідач повинен був виконати зобов`язання по оплаті поставленого товару до 26.12.2019 (протягом 5-ти днів з моменту отримання товару).

Більше того, як вбачається з матеріалів справи за результатами даної господарської операції позивачем було зареєстровано в ЄРПН податкову накладну 21.12.2019. Суму ПДВ 9 000,00 грн відповідачем було включено до податкового кредиту та зменшено на дану суму податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Будь-яких розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної зареєстровано не було.

Отже, беручи до уваги матеріали справи, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 54 000,00 грн.

Стосовно вимоги про стягнення пені, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 546, ст. 549 ЦК України, ст. 230-232 ГК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка у формі пені, яка сплачується боржником у разі порушення зобов`язання.

Умовами Договору, зокрема пунктом 6.5 передбачено, що за порушення строків передачі партії оплаченого товару продавець сплачує штраф у розмірі 0,5% за кожен день прострочення передачі.

За приписами ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05. 2019 у справі № 910/20107/17.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд здійснивши перерахунок пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України та у відповідності до положень ч. 6 ст. 232 ГК України дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені за період з 27.12.2019-31.07.2020 в сумі 6 055,40 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних за період з 27.12.2019-31.07.2020 в сумі 967,56 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат за період з січня 2020 по липень 2020 є частково обґрунтованою в сумі 756,13 грн. В частині стягнення інфляційних втрат в сумі 482,56 грн слід відмовити.

Стосовно стягнення судового збору суд зазначає таке.

Судом встановлено, що при подані позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.09.2020 № 293.

За правилами, встановленими п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, на позивача слід покласти судовий збір в сумі 16,29 грн, а на відповідача 2 085,71 грн відповідно.

Стосовно стягнення витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке.

За змістом ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання послуг та їх оплати, подано платіжні доручення від 06.08.2020 № 294 про сплату 4 000,00 грн та від 12.02.2021 № 296 про сплату 18 000,00 грн. Детальний опис робіт (наданих послуг) наведений в Детальному описі робіт (наданих послуг) від 17.02.2021 та в Акті прийому-передачі послуг від 17.02.2021 на загальну суму 22 000,00 грн, а саме: проведення правового аналізу документів, що пов`язані із позовом (2 000,00 грн), надання усних консультації з будь-яких правових питань та положень чинного законодавства України, що торкаються позову (500,00 грн), складання позовної заяви про стягнення заборгованості (7 000,00 грн), складання заперечення на клопотання відповідача про направлення справи № 909/702/20 за підсудністю до Господарського суду м. Києва (1 000,00 грн), складання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.09.2020 по справі № 909/702/20 (3 000,00 грн), складання відповіді на відзив на позовну заяву (1 000,00 грн) та представництво позивача в суді першої інстанції (7 500,00 грн).

Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду відсутні правові підстави для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, за власною ініціативою (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 902/347/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04, п. 269).

Враховуючи обсяг наданих послуг наведених у Детальному описі робіт (наданих послуг) та Акті прийому-передачі послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката є співрозмірним, наданому об`єму адвокатських послуг.

За правилами, встановленими ст. 129 ГПК України, витрати на правничу допомогу покладаються, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову, на позивача слід покласти витрати на правничу допомогу в сумі 170,51 грн, а на відповідача 21 829,49 грн відповідно.

Керуючись ст. 86, 126, 129, 202, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приватного підприємства "Біофарма" до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення заборгованості в сумі 62 261,65 грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (03115, м. Київ, Проспект Перемоги, будинок 121В) від імені якої діє філія "Городенківська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (78100, Івано-Франківська обл., Городенківський р-н, м. Городенка, вул. Винниченка, будинок 164; ідентифікаційний код юридичної особи 01200244) на користь Приватного підприємства "Біофарма" (79053, Львівська обл., м. Львів. вул. Володимира Великого, будинок 51; ідентифікаційний код юридичної особи 37399098) 54 000 (п`ядесят чотири тисячі) грн 00 к. основного боргу, 6 055 (шість тисяч п`ядесят п`ять) грн 40 к. пені, 967 (дев`ятсот шістдесят сім) грн 56 к. 3% річних, 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн 13 к. інфляційних втрат, 2 085 (дві тисячі вісімдесят п`ять) грн 71 к. судового збору та 21 829 (двадцять одна тисяча вісімсот двадцять дев`ять) грн 49 к. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 482 (чотириста вісімдесят дві) грн 56 к. інфляційних втрат відмовити.

Судовий збір в сумі 16 (шістнадцять) грн 29 к. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 170 (сто сімдесят) грн 51 к. залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.02.2021.

Суддя М. А. Шіляк