Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1136/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд"

про стягнення 421 739,61 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд" про стягнення 421 739,61 грн., з яких: 346 291,00 грн. заборгованість, 59 837,18 грн. пені, 10 417,00 грн. 3% річних, 5 194,43 грн. інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Службою автомобільних доріг у Рівненській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд" було укладено договір №15 від 26 липня 2019 року про закупівлю з поточного середнього ремонту, за предметом якого товариство зобов`язалось виконати поточний середній ремонт мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів.

21 грудня 2019 року між ТОВ "Євро Плюс Буд" та ДП "Рівненський облавтодор" було укладено договір субпідряду №120, згідно з яким відповідач доручив позивачу виконати частину робіт по поточному середньому ремонті мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів.

Філією "Сарненська ДЕД" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" виконано роботи по поточному середньому ремонту мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів.

У позові стверджується, що субпідрядник свої договірні зобов`язання виконав належним чином, про що свідчить підписаний у грудні 2019 року акт приймання виконаних підрядних робіт. Відповідно до довідки про вартість виконаних робіт за грудень 2019 року позивач виконав роботи за договором загальною вартістю 496 291,00 грн. Відповідно до п.3.5 договору відповідач перерахував позивачу аванс у розмірі 150 000 грн. Однак остаточного розрахунку по договору субпідряду №120 від 21 грудня 2019 року замовником здійснено не було. Зважаючи на вказане позивач нарахував відповідачу 59 837,18 грн. пені.

Також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 10 417,00 грн. 3 відсотки річних та 5 194,43 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування підсудності даного спору Господарському суду Рівненської області позивач вказує, що відповідно до п. 1.1. договору №120 та п. 1.2. договору №15, місцем надання послуг є: міст на км 50+589 автомобільної дороги Городище - Рівне -Старокостянтинів. Договорами передбачене місце його виконання, крім того, зважаючи на специфіку послуг, повинні були надати, виконання договорів повинно було відбуватись виключно в певному місці - на мосту км 50+589 автомобільної дороги Городище - Рівне - Старокостянтинів.

Відтак керуючись нормами статей 20, 24, 29 ГПК України, позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області.

Відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22 грудня 2020 року.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року підготовче засідання відкладено на 19 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 19 січня 2021 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 02 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 23 лютого 2021 року.

В судове засідання від позивача з`явились ОСОБА_1 та Ковальчук Ілона Василівна, в якості доказів наявності повноважень вказаними особами надано довіреності на представництво Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" №14-21 від 04 січня 2021 року та №13-21 від 04 січня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з правилами частин 3, 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами; повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Водночас, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №520/9703/19.

А проте, позивач не надав суду доказів на підтвердження повноважень Сеглі Ірини Володимирівни та Ковальчук Ілони Василівни діяти від імені позивача в порядку самопредставництва.

Матеріали справи не містять документів на підтвердження того, що вказані особи наділені повноваженнями на самопредставництво у розумінні частини 3 статті 56 ГПК України в судах України.

Водночас, згідно з пунктом 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Докази того, що Сегля Ірина Володимирівна та/або Ковальчук Ілона Василівна є адвокатом до позовних матеріалів також не долучені. Відомості щодо них у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

Аналогічних правових висновків щодо порядку самопредставництва юридичних осіб дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 23 листопада 2020 року у справі №908/592/19.

Відповідно до частини 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Проте, відкриваючи провадження у даній справі суд вирішив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

З огляду на вищевикладене, в розумінні положень статті 58 ГПК України, суд приходить до висновку, що позивачем не забезпечено явку в судове засідання свого уповноваженого представника.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на час розгляду справи місцезнаходженням відповідача є: 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 34.

Ухвала суду що містила відомості про місце дату та час розгляду справи направлена на адресу що вказана Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань повернулась до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, адресат відсутній.

Згідно з положеннями статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до приписів статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того ухвала суду відправлена на адресу, що вказана позивачем у позові, була вручена відповідачу 09 лютого 2021 року.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

26 липня 2019 року між Службою автомобільних доріг у Рівненській області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд" (виконавець) було укладено договір №15 про закупівлю послуг з поточного середнього ремонту, відповідно до предмету якого виконавець зобов`язався у порядку та на умовах договору своїми силами і засобами на власний ризик надати послуги: поточний середній ремонт мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів.

21 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд" (відповідач, генпідрядник) та Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (позивач, субпідрядник) було укладено договір субпідряду №120 на виконання робіт по поточному середньому ремонту мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище -Рівне - Старокостянтинів (надалі - договір).

Згідно з умовами пункту 2.1. договору, орієнтовна ціна цього договору становить 534 228,00 грн., в тому числі ПДВ, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості робіт. Вартість робіт за договором визначається договірною ціною.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що ціна цього договору динамічна і може бути змінена у відповідності до фактичних витрат субпідрядника за взаємною згодою сторін. Перегляд договірної ціни обґрунтовується розрахунками і оформляється сторонами шляхом укладання додаткових угод, які є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що здача-приймання закінчених робіт (об`єкту) здійснюється відповідно до вимог нормативних актів. Здача-приймання виконаних робіт оформляється актом приймання виконаних підрядних робіт (форма №КБ-2в).

Згідно з умовами пункту 3.2. договору, датою передачі робіт від субпідрядника генпідряднику, вважається дата підписання уповноваженими представниками генпідрядника, субпідрядника акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ- 2в) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ 3).

У відповідності до пункту 3.3. договору, акти виконаних робіт готують субпідрядник разом з представником генпідрядника перевіряє акти з фактично виконаними обсягами робіт протягом 3 днів. Несвоєчасне підписання актів, а також необґрунтовані претензії щодо представлених обсягів робіт вирішується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3.4. договору, перед початком робіт генпідрядник перераховує субпідряднику аванс у розмірі 150 000,00 грн.

Остаточний розрахунок за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок субпідрядника після одержання від субпідрядника рахунку на оплату робіт та після підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма № КБ-3) (пункт 3.5. договору).

Позивач вказує, що відповідно до пункту 3.5 договору 28 грудня 2019 року відповідачем перераховано позивачу аванс у розмірі 150 000 грн.

Остаточного розрахунку по договору субпідряду №120 від 21 грудня 2019 року замовником здійснено не було.

Сторонами правочину підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2019 року на суму 496 291,00 грн. Разом з тим суд встановив, що наданий примірник довідки не містить дати її підписання.

Позивач долучив до матеріалів позовної заяви рахунок №53 від 26 грудня 2019 року на суму виконаних робіт в розмірі 496 291,00 грн. А проте, матеріали справи не містять доказів направлення чи вручення такого рахунку відповідачу, як це передбачено положеннями договору у пункті 3.5.

Також в якості доказів надання передбачених договором послуг позивач надав суду акт приймання виконаних робіт за грудень 2019 року на суму 496 291,00 грн. Однак суд зауважує, що вказаний акт не містить дати його підписання.

Позивач стверджує, що у квітні 2020 року направляв відповідачу претензію - вимогу №6/796 від 09 квітня 2020 року про сплату заборгованості. В якості доказу направлення такої претензії суду надано копію квитанції. А проте, з наданого суду доказу (копія квитанції) суд позбавлений можливості встановити факт направлення саме вказаної претензії, оскільки опис вкладення до поштового відправлення відсутній. Надана квитанція є доказом направлення відповідачу певної кореспонденції, однак не є доказом направлення саме претензії - вимоги №6/796 від 09 квітня 2020 року.

Водночас позивач стверджує, що 19 червня 2020 року направив відповідачу претензію - вимогу №6/1159 від 19 червня 2020 року про сплату наявної заборгованості в сумі 346 291,00 грн. В даному випадку в якості доказу направлення такої претензії позивач надав накладну, фіскальний чек та опис вкладення до листа. Таким чином суд встановив обставини направлення позивачем претензії відповідачу у червні 2020 року.

У вересні 2020 року позивач повторно звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості.

Окрім того, позивач звернувся до замовника робіт з проханням надати інформацію про стан розрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд" за договором № 15 від 26 липня 2019 року про надання послуг з поточного середнього ремонту мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів.

У відповідь на вказаний лист, Служба автомобільних доріг у Рівненській області повідомила позивача листом від 01 грудня 2020 року, що за послуги надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Плюс Буд" з поточного середнього ремонту мосту на км 50+589 автомобільної дороги Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів розраховане повністю.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг позивач нарахував відповідачу 59 837,18 грн. пені.

Також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 10 417,00 грн. 3% річних за період з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2020 року, та 4 194,43 грн. інфляційних втрат за період грудень 2019 року - листопад 2020 року .

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача наявну заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються виконання будівельних робіт за договором субпідряду. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної оплати виконаних робіт порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Нормами статті 838 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно з приписами статті 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Статтею 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з положеннями статті 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Статтею 882 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі наявного в матеріалах справи акту приймання виконаних робіт за грудень 2019 року суд встановив, що позивач відповідно до умов договору виконав та передав відповідачу будівельні роботи на суму 496 291,00 грн. Однак відповідач сплатив вартість робіт лише частково, на суму 150 000,00 грн. Відтак неоплаченими залишаються виконані роботи на загальну суму 346 291,00 грн.

Умовами укладеного сторонами договору визначено, що датою передачі робіт від субпідрядника генпідряднику, вважається дата підписання уповноваженими представниками генпідрядника, субпідрядника акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ- 2в) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ 3).

Остаточний розрахунок за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок субпідрядника після одержання від субпідрядника рахунку на оплату робіт та після підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма № КБ-3).

А проте, з наданих доказів суд позбавлений можливості встановити дійсний час підписання акту приймання виконаних робіт (прийняття робіт) та довідки про вартість робіт. А також позивач не надав суду доказів направлення чи вручення відповідачу рахунку на оплату виконаних робіт.

При цьому судом встановлено, що виконані роботи прийняті відповідачем без зауважень. Однак, з невідомих причин акт приймання робіт не містить дати його підписання сторонами.

Згідно з положеннями статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання з оплати виконаних робіт за умовами договору виникає після підписання акту приймання виконаних робіт. Однак вказаний акт підписаний, але не містить дати його підписання. Відтак застосування частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України в даному випадку не є можливим. А отже суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення статті 854 Цивільного кодексу України, суд робить висновок, що за відсутності у акті приймання виконаних робіт дати його підписання, та за відсутності інших доказів, що могли б підтвердити час підписання акту та довідки про вартість робіт, обов`язок зі сплати виконаних робіт виник у відповідача на підставі пред`явленої вимоги, а саме: надісланої позивачем претензії №6/11459 від 19 червня 2020 року.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 затверджено нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, відповідно до яких встановлено нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2.

Таким чином, претензія №6/11459 від 19 червня 2020 року, згідно з нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції, повинна бути доставлена відповідачу не пізніше 22 червня 2020 року. Відтак, з урахуванням положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, строк виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт закінчився 29 червня 2020 року (включно).

Вимоги з оплати виконаних робіт у встановлені строки відповідач не виконав. Отже суд погоджується з твердженнями, що станом на час розгляду справи позивач виконав зобов`язання за умовами укладеного сторонами договору на загальну суму 496 291,00 грн. Виконані роботи відповідач прийняв без зауважень. А проте, вартість робіт оплачено лише частково на суму 150 000,00 грн. Несплаченими залишаються роботи на суму 346 291,00 грн.

Положеннями статті 525 Цивільного кодексу України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 59 837,18 грн. Однак такі вимоги суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до норм статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями статті 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до норм статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як унормовано статтею 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Суд дослідив умови договору субпідряду №120 від 21 грудня 2019 року. Умовами договору не встановлено забезпечення виконання зобов`язання у формі визначеній законом (договором не передбачено умов забезпечення виконання зобов`язання). А відтак позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 59 837,19 грн. є безпідставними не обґрунтованими, а отже і такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2020 року 10 417,00 грн. 3% річних, та за грудень 2019 року листопад 2020 року 4 194,43 грн. інфляційних втрат.

Проте суд не погоджується з таким розрахунком. Як встановив суд, акт приймання робіт не містить дати його підписання, відповідно зобов`язання з оплати виконаних робіт прострочено після закінчення строку виконання пред`явленої вимоги (претензії). Тобто обрахунок можна розпочинати з 30 червня 2020 року.

За розрахунком суду за період з 30 червня 2020 року по 01 грудня 2020 року розмір 3% річних становить 4 399,60 грн. Відтак в задоволенні вимог про стягнення 6 017,40 грн. 3% річних необхідно відмовити.

Також за розрахунком суду за період з 30 червня 2020 року по 01 грудня 2020 року розмір інфляційних втрат становить 6 936,91 грн. Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 194,43 грн., то до задоволення підлягає позовна вимога про стягнення 5 194,43 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення відповідачем договірних зобов`язань з оплати виконаних робіт та невиконання умов договору свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості вимог про стягнення 346 291,00 грн. основного боргу, 4 399,60 грн. 3 % річних, та 5 194,43 грн. інфляційних втрат.

Однак в задоволенні вимог про стягнення 59 837,18 грн. пені суд вважає за необхідне відмовити з огляду на їх безпідставність.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в розмірі 6 017,40 грн., то суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні з огляду на помилковий розрахунок цієї частини вимог та неправильне визначення періоду за який може бути стягнуто проценти річних.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір позовних вимог становить 421 739,61 грн. Відтак розмір судового збору за вказаною вимогою становить 6 326,09 грн., позивачем сплачено згідно з платіжним дорученням №659 від 26 листопада 2020 року судовий збір в розмірі 6 354,66 грн.

Згідно з приписами статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи положення статті 7 Закону України "Про судовий збір", судовий збір в розмірі 28,57 грн. може бути повернутий позивачу за його клопотанням після набрання рішенням законної сили.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в сумі 5 338,27 грн. підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, решта судового збору в розмірі 987,82 грн. покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПЛЮС БУД" (01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 34, ) на користь Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Пластова 7, ) 346 291 (триста сорок шість тисяч двісті дев`яносто один) грн. 00 коп. основного боргу, 4 399 (чотири тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн. 60 коп. 3 % річних, 5 194 (п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн. 43 коп. інфляційних втрат та 5 338 (п`ять тисяч триста тридцять вісім) грн. 27 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 59 837 ,18 грн. пені та 6 017,40 грн. 3% річних - відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 987,82 грн. судового збору покласти на позивача.

Позивач (Стягувач): Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Пластова 7, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ПЛЮС БУД" (01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 34, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Качур А.М.