ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р. Справа№ 910/6415/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 04.02.2021

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 (повний текст рішення складено 23.10.2020)

у справі № 910/6415/20 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГТРАНС»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 1 979 478,99 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛУРГТРАНС» (позивач) звернулось до суду з позовною заявою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (відповідач) про стягнення інфляційних втрат в сумі 1293269,71 грн та 3% річних в сумі 686209,28 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не було своєчасно повернуто позивачу надмірно списані грошові кошти за договором №08340/ЦТЛ-2018 від 09.02.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

04.08.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України, як на підставу своїх вимог є помилковим, оскільки кошти списані на підставі чинного договору №08340/ЦТЛ-2018 від 09.02.2018, а строки для нарахування інфляційних втрат та 3% річних необхідно відраховувати з урахуванням ст.315 Господарського кодексу України та до дня, що передую дню повернення грошових коштів.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

09.02.2018 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» (замовник) було укладено Договір № 08340/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 1.3 Договору надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до п.2.1.6 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Згідно з п.2.1.6.1 Договору замовник самостійно визначає розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.

Відповідно до п. 3.1 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Згідно з п. 3.2 Договору розмір плати за перевезення вантажу у вагонах перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження великовагових транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад) складається з:

- плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до цього договору;

- плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата послуг здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в пункті 14.2 Розділу 14 Договору.

Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника (п. 4.3 Договору).

Відповідачем в рахунок оплати послуг з організації перевезень вантажів за період з 19.03.2018 по 07.01.2019 було списано з особового рахунку позивача, у тому числі, спірну суму коштів у розмірі 16234595,28 грн.

У зв`язку з неправомірним списанням коштів, позивачем на адресу відповідача було направлено ряд претензій.

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 16234595,28 грн безпідставно списаних грошових коштів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі №910/2295/19 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» 13400389,00 грн. основного боргу, 45152,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 201005,84 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі № 910/2295/19 частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 та викладено резолютивну частину зазначеного рішення в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургтранс» 14351236,92 грн основного боргу, 54400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 243518,93 грн. судового збору. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 1 883 358,36 грн.»

Водночас, під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що списання коштів за період з 19.03.2018 по 07.01.2019 у розмірі 16234595,28 грн на підставі пункту 3.2 Договору (як плати за перевезення вантажу «у вагонах перевізника») є неправомірним, відтак, позовні вимоги про стягнення 16234595,28 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем перераховано на особовий рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 1883358,36 грн.

Проте, повернення безпідставно списаних грошових коштів відповідачем здійснювалося з порушенням визначених строків.

З огляду на прострочення відповідачем повернення безпідставно списаних ним грошових коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1293269,71 грн та 3% річних у розмірі 686209,28 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 1155983,78 грн., 3% річних у розмірі 652497 грн., судовий збір у розмірі 27127,21 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 45680,73 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти в розмірі 16234595,28 грн на відповідній правовій підставі (укладений між сторонами Договір) та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а тому правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на одну з підстав позову.

У надісланих на адресу відповідача претензіях позивач просив відповідача повернути на його особовий рахунок зайво списані грошові кошти протягом семи днів від дати отримання претензій. Відповідач повернув спірні грошові кошти на особовий рахунок позивача (15.08.2018 - 4293,40 грн, 20.08.2018 - 10848,96 грн, 10.04.2019 - 173353,44 грн, 12.04.2019 - 238447,20 грн, 19.04.2019 - 183512,84 грн, 22.04.2019 - 204328,32 грн, 10.05.2019 - 233524,68 грн, 14.05.2019 - 419110,92 грн, 22.05.2019 - 415938,60 грн), з порушенням строку.

На правовідносини з повернення відповідачем зайво списаних грошових коштів поширюються положення статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, зробивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, виходячи з початку перебігу строку, що розпочинається через 7 днів з моменту отримання претензій відповідачем, та дати закінчення строку нарахування 3% річних та інфляційних втрат, як дати надходження спірних грошових коштів на його рахунок, суд частково задовольнив позовні вимоги згідно з власним розрахунком.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, акціонерне товариства «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд не дослідив і не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин може застосовуватись ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім того, суд невірно визначив строку початку та закінчення нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Також, відповідач заперечував проти суми витрат на професійну правничу допомогу.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів викладених у скарзі та зазначив, що наявність судового рішення про стягнення неправомірно списаних грошових коштів у сумі 16234595,28 грн., не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. Сама ж стаття 625 Цивільного кодексу України може застосовуватись до усіх випадків порушення грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

В листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/6415/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

10.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Враховуючи перебування головуючого судді Тищенко О.В. у відпустці, питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі вирішувалось після виходу судді з відпустки.

У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. з 14.12.2020 у відпустці, справу передано на повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.12.2020 у справі №910/6415/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, справу призначено до розгляду на 04.02.2021.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 29.01.2021 за клопотанням ТОВ «МЕТАЛУРГТРАНС» розгляд справи призначено в режимі відеоконференції проведення якої доручено Господарському суду Дніпропетровської області.

У судове засідання 04.02.2021 з`явилися представники позивача та відповідача

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення місцевого суду від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Джерела права й акти їх застосування

Господарський кодекс України

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Цивільний кодекс України

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно дод ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»

Відповідно до п.30.1.-30.2. зазначеного Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Закон України «Про виконавче провадження»

Відповідно до ст. 47 Закону грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5

Згідно з п.13 Інструкції розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження». У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7) (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається відповідальній особі, копія залишається у виконавчому провадженні.

У разі якщо розпорядження про перерахування коштів за зведеним виконавчим провадженням має розмір більше одного аркуша, його сторінки прошиваються, нумеруються та на зворотному боці останнього аркуша скріплюються печаткою органу державної виконавчої служби із зазначенням кількості аркушів. Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби невідкладно після отримання розпорядження державного виконавця.

Господарський процесуальний кодекс України.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 09.02.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" було укладено Договір № 08340/ЦТЛ-2018 про надання послуг, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Підпунктами 2.1.6, 2.1.6.1 п. 2.1 Договору передбачено, що замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника. Замовник самостійно визначає розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника.

Відповідачем в рахунок оплати послуг з організації перевезень вантажів за період з 19.03.2018 по 07.01.2019 було списано з особового рахунку позивача, у тому числі, спірну суму коштів у розмірі 16234595,28 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 16234595,28 грн безпідставно списаних грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі №910/2295/19 позов задоволено частково.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19 задоволено; частково скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 по справі №910/2295/19, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 14351236,92 грн основного боргу та закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 1883358,36 грн.

Під час розгляду вказаної справи суди встановили, що списання коштів за період з 19.03.2018 по 07.01.2019 у розмірі 16234595,28 грн на підставі пункту 3.2 Договору (як плати за перевезення вантажу "у вагонах перевізника") є неправомірним, відтак, позовні вимоги про стягнення 16234595,28 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем перераховано на особовий рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 1883358,36 грн.

На виконання зазначених судових рішень 28.11.2019 був виданий наказ про примусове виконання рішення, на підставі якого відкрито виконавче провадження №60824979, яке в подальшому 26.12.2019 було приєднано до зведеного виконавчого провадження №60939671, яке веде Солом`янський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Разом з тим, відповідач виконав рішення суду лише в лютому 2020 року. Так, 27.02.2020 на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 14634744,44 грн. у виконавчому провадженні №60824979.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум, позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, виходячи зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, при цьому договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 906/1279/16.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно встановив, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, а не статтею 1212 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач як на одну з підстав позову.

В той же час, на правовідносини з повернення відповідачем зайво списаних грошових коштів поширюються положення статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів не може погодитись з доводами відповідача, що початок строку нарахування 3% річних та інфляційних втрат визначається з урахуванням приписів ст. 315 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України «Порядок вирішення спорів щодо перевезень» До пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

А тому, апеляційний суд вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що вказана норма не передбачає обов`язку врегулювання спорів у встановленому даною статтею порядку, а вказані приписи як спеціальні норми законодавства мають вплив при визначенні порядку обчислення строків позовної давності та підстав її переривання при вирішенні спорів щодо перевезення вантажів. Крім того, з аналізу назви статті та її тексту, вказана стаття регулює порядок вирішення спорів щодо перевезень.

Що ж стосується строків початку та закінчення нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи норми ст. 530 та ст. 599 Цивільного кодексу України, місцевий суд вірно вважав початком перебігу строку щодо сум визначених, позивачем у претензіях № № 8538, 8537, 9117, 9266, 9883, 10120, 10069, 9854, 10531, 10642, 11256, 11257, 11777, 11932, 12191, 12311, 12602, 12916, 13603, 13602, 13974, 13975, 14566, 14564, 14688, 14992, 15221, 15471, 15885, 16154, 16321, 16632, 16768, 17015, 17008, 17437, 17650, 17652, 18187, 18532, 18508, 18043, 19000, 19256, 20203, 21047, 22003, 23601, 24933, 741, дату після закінчення 7-денного строку з моменту отримання вказаних претензій відповідачем, а датою закінчення строку нарахування 3% річних та інфляційних втрат датою надходження спірних грошових коштів на його рахунок.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, що останнім здійснено перерахування коштів 17.02.2020, а тому датою закінчення нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 16.02.2020, оскільки у платіжному дорученні, наданому відповідачем на підтвердження його заперечень, зазначено призначення платежу «стягнення коштів при примусовому виконанні наказу №910/13346/18 від 04.09.2019, що видав Господарський суд міста Києва», що виключає можливість встановлення судом факту виконання відповідачем обов`язку саме за рішенням суду у справі №910/2295/19.

Більше того, в силу вимог ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи норми п. 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідач не був позбавлений можливості звернутись до виконавчої служби для отримання відповідної інформації щодо дат перерахування коштів на виконання рішення у зведеному виконавчому провадженні.

Щодо витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 09.01.2018 року між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Сота» (об`єднання) було укладено Договір № 09012018/МТ про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, що визначені цим Договором, об`єднання за завданням клієнта зобов`язується здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги клієнту на підставі заявки на отримання юридичних послуг, підписаної сторонами.

01.04.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Сота» було укладено Додаткову угоду № 01042020-1 до Договору № 09012018/МТ про надання правової допомоги від 09.01.2018, відповідно до п. 1 якої клієнт доручає та оплачує, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати послуги з правничої допомоги, що стосується штрафних санкцій у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання АТ «Українська залізниця» у розмірі 16234595,28 грн (підтверджених в рамках справи 910/2295/19).

В п.1.1. сторони погодили перелік послуг на виконання додаткової угоди: попереднє опрацювання матеріалів; вивчення судової практики; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини та формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів та їх отримання для справи, розрахунок штрафних санкцій; підготовка процесуальних документів; узгодження підготовлених процесуальних документів з клієнтом, формування пакету документів для суду.

Загальна вартість послуг за даною додатковою угодою складає 50000,00 грн без ПДВ.

15.04.2020 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Сота" було підписано та скріплено печатками акт приймання-передавання наданих послуг до Додаткової угоди № 01042020-1 від 01.04.2020 до Договору № 09012018/МТ про надання правової допомоги від 09.01.2018, згідно з яким загальна вартість наданих об`єднанням послуг (попереднє опрацювання матеріалу, вивчення судової практики, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, розрахунок штрафних санкцій, підготовка процесуальних документів по справі, узгодження підготовлених процесуальних документів з клієнтом, ксерокопіювання, формування пакету документів для подачі до суду) складає 50000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №ТЗW0001147 від 13.07.2020, позивачем було перераховано на рахунок Адвокатського об`єднання "Сота" грошові кошти в сумі 50000,00 грн з призначенням платежу: сплата за послуги з правничої допомоги згідно Додаткової угоди № 01042020-1 від 01.04.2020 до Договору № 09012018/МТ від 09.01.2018.

З матеріалів справи також вбачається, що адвокатом позивача підготовлено позовну заяву з додатками і розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (14.07.2020), відповідь на відзив з додатками (25.08.2020) та взято участь у судових засіданнях 23.06.2020, 14.07.2020, 06.10.2020 та 13.10.2020.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач зазначив, що предмет спору у даній справі не є новим для представника ТОВ «Металургтранс» та вивчався раніше, зокрема, у справі № 910/12613/19, а оплата у розмірі 50000,00 грн є значно завищеною та неспівмірною зі складністю справи та реальним обсягом виконаної роботи (наданих послуг), а тому місцевим сулдом неправомріно не задоволено клопотання про зменшення судових витрат.

Разом з тим, доводи відповідача щодо зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу базуються виключно на суб`єктивній думці відповідача про складність виконаної адвокатом роботи. Жодних обставин або доказів, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, нерозумність, нереальність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та/або неналежне оформлення документів, відповідачем не наведено.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також з огляду на їх розумність та доцільність для даної справи, встановивши при цьому, що відповідачем не доведено неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що є необхідною умовою для зменшення цих витрат, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість рішення місцевого господарського суду і в цій частині.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, такими що не відповідають дійсним обставинам справи, не доведені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 13.10.2020 прийнято у відповідності до норм закону без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 у справі №910/6415/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

4. Матеріали справи №910/6415/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 17.02.2021

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.Р. Станік