УХВАЛА

23 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 910/13232/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Сухового В. Г.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року (головуючий - Владимиренко С. В., судді: Демидова А. М., Ходаківська І. П.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року (суддя Трофименко Т. Ю.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

до: 1. Дочірнього підприємства «БЦТ», 2. Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Крупенія»

про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі № 910/13232/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає таке.

Відповідно частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так, Судом встановлено, що оскаржуваною постановою Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року, якою зустрічну позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» про визнання майна приналежністю предмету іпотеки у справі № 910/13232/20 повернуто заявнику.

Правовою підставою для повернення зустрічної позовної заяви стала частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої якщо скаржник не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із нею.

Наведену правову норму застосовано місцевим господарським судом, зважаючи на таке.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року зустрічну позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» залишено без руху; запропоновано заявнику протягом семи днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки зустрічної позовної заяви, а саме, зазначити ціну позову і, виходячи з неї, сплатити судовий збір.

Від АТ «Державний ощадний банк України» надійшла заява, у якій він не погодився із позицією суду щодо майнового характеру заявленої позовної вимоги, і, як наслідок, недоліки зустрічної позовної заяви у передбачений місцевим господарським судом строк усунуто не було.

У зв`язку з тим, що скаржник не усунув недоліки зустрічної позовної заяви у встановлений судом строк, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року її було повернуто АТ «Державний ощадний банк України» на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що положення наведеної правової норми є чіткими і однозначними, а тому немає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій неправильно встановлено майновий характер зустрічної позовної заяви.

Проте твердження скаржника спростовуються наступним.

АТ «Державний ощадний банк України» заявлено вимоги про визнання приналежністю предмету іпотеки за Іпотечним договором № 876/31/1-3 від 04 листопада 2014 року: двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001- 13), які знаходяться в 03ТП-2325 і встановлені на 1-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та II секції шини 10 кВ (КІЗ №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (ЗхАПвЭгп 1x120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (ЗхАПвЭгп 1x120 1,6 км); світлофорного об`єкту на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), що розташовані за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а; холодильного обладнання на базі компресорних станцій, розміщеного в рибному ярмарку та комплексі по зберіганню, виробництву продуктів харчування для Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик центр «Скандинавія».

Відповідно до змісту зустрічної позовної заяви за рахунок передачі банку переліченого майна було погашено частину заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» за кредитним договором від 04 листопада 2014 року № 876/31/1, що забезпечений іпотечним договором від 04 листопада 2014 року № 876/31/1-3. Зокрема, АТ «Державний ощадний банк України» зазначив: «В подальшому, частину даної заборгованості в сумі 6 632 123,74 грн було погашено за рахунок передачі Банку рухомого майна, що є невід`ємною частиною Предмета іпотеки», чим сам визнав майновий характер цього позову, вказавши точну вартість спірного майна.

Отже результатом вирішення наведеного спору є: визнання/невизнання спірного майна частиною предмета наведеного іпотечного договору, що вплине на підтвердження/спростування правомірності погашення частини заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» перед скаржником за рахунок цього майна, що, як наслідок, вплине на майновий стан сторін конфлікту, і, у свою чергу, свідчить про майновий характер зустрічних позовних вимог.

Оскільки майно, яке заявник хоче визнати приналежністю предмету іпотеки, має вартісну оцінку, то розмір ставки судового збору за подання відповідної позовної заяви визначається на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» виходячи вартості цього майна.

З огляду на зазначене правильне застосування Північним апеляційним господарським судом статті 4 Закону України «Про судовий збір» і частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України при прийнятті оскаржених судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Враховуючи наведене, а також спростування доводів скаржника, Суд визнає касаційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі № 910/13232/20 необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за цією скаргою на підставі частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 234, 287, частиною 2 статті 293, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі № 910/13232/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. С. Міщенко

Судді І. С. Берднік

В. Г. Суховий