ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Черкаси справа № 925/1278/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників:

від позивача: Поліщук Д.О. - адвокат,

від відповідача: Олененко О.В. - адвокат,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ставангер», м. Херсон

до Фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії В`ячеславівни, м. Черкаси,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 389 144 грн 88 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ставангер» (73000, вул. Карла Маркса, 31, кв. 11, м. Херсон, код 38697652) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії В`ячеславівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про стягнення 689 144 грн 88 коп. зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування вартості втраченого вантажу при його перевезенні.

У позовній заяві позивач зазначив та просив залучити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Також, у позовній заяві позивач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у який включив витрати на професійну правничу допомогу, які поніс та очікує понести позивач, в сумі 20 000,00 грн та 10 337,18 грн сума сплаченого судового збору.

Ухвалою від 08 жовтня 2020 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 10 листопада 2020 року; задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ставангер» про залучення до участі у справі третьої особи; залучив до участі у справі на стороні відповідача ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

11 листопада 2020 року від відповідача надійшов до суду відзив на позов від 09 листопада 2020 року, у якому вона проти позову заперечує, заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності; зазначає, що мала місце виплата страхового відшкодування за викрадений вантаж, що був предметом перевезення; заперечує справжність наданого позивачем договору зарахування однорідних зустрічних вимог.

У відзиві відповідач зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у який включила витрати на професійну правничу допомогу, які поніс та очікує понести відповідач, в сумі 15 000,00 грн та просила залучити до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача ТОВ «Транслойд» та ПрАТ страхова компанія «ТЕКОМ».

Ухвалою від 10 листопада 2020 року Господарський суд Черкаської області підготовче засідання відклав на 24 листопада 2020 року.

19 листопада 2020 року позивач подав заяву від 13 листопада 2020 року № 103 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно відповідача - Фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії В`ячеславівни в межах суми 689 144 грн 88 коп.

30 листопада 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив від 23 листопада 2020 року № 181 та заява 23 листопада 2020 року № 179 про зменшення розміру позовних.

Ухвалою від 03 грудня 2020 року Господарський суд Черкаської області повідомив учасників справи про перенесення підготовчого засідання на 29 грудня 2020 року.

Ухвалою від 21 грудня 2020 року Господарський суд Черкаської області відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ставангер» від 13 листопада 2020 року № 103 про забезпечення його позову до Фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії В`ячеславівни про стягнення 689 144 грн 88 коп.

Ухвалою від 11 січня 2021 року Господарський суд Черкаської області відмовив у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Міщенко Наталії В`ячеславівни про залучення до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» () та Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ТЕКОМ» (); прийняв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ставангер» про зменшення розміру позовних вимог до розгляду та задовольнив; витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ставангер» копію договору № 002/Д/В/нт добровільного страхування відповідальності автоперевізника та експедитора від 23.10.2017; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 11 лютого 2021 року.

У судовому засіданні, що відбулося 11.02.2021 за участю представників сторін, позивач підстави звернення з позовом підтримав, вважає, що строки позовної давності не пропустив, подав детальний опис робіт на підтвердження витрат на правову допомогу.

Відповідач повністю заперечив проти позову, заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

У судовому засіданні суд оголошував перерву до 15.02.2021 (відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання).

У судове засідання, що відбулося 15.02.2021, представники сторін та третьої особи не з`явилися. Суд оголошував про вихід у нарадчу кімнату орієнтовно до 09 год 00 хв 16 лютого 2021 року для ухвалення судового рішення.

У судовому засіданні, що відбулося 16.02.2021, підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд установив такі обставини.

31 січня 2018 року між ТОВ «Транслойд» (Експедитр) та ТОВ «Флора» (Замовник, Клієнт) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 31 (далі - Договір 1).

20 лютого 2018 року на виконання умов Договору 1 між ТОВ «Транслойд» та ТОВ «Флора» була укладена заявка на перевезення вантажу № 01 (далі - Заявка 1) за маршрутом Білозір`я-Запоріжжя, транспортний засіб: ДАФ НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 , водій: ОСОБА_1 .

17 лютого 2017 року між ТОВ «Транслойд» (Замовник) та ТОВ «Ставангер» (Виконавець) було укладено договір перевезення вантажу та транспортного експедирування № 1702 (далі - Договір 2).

Відповідно до п. 1.3. Договору 1, виконуючи обов`язки за цим Договором, Експедитор може надавати такі види транспортно-експедиційних послуг як організація перевезення вантажів автомобільним транспортом, а також може укладати договори від свого імені, або вчиняти інші дії для виконання зобов`язань.

Так, 20.02.2018 для виконання Заявки 1, ТОВ «Транслойд» залучило до перевезення ТОВ «Ставангер», Сторонами укладено заявку на перевезення вантажу № 20022018-3 (далі - Заявка 2) за маршрутом Білозір`я-Запоріжжя, транспортний засіб ДАФ НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 , водій: ОСОБА_1 .

20 лютого 2018 року між ТОВ «Ставангер» (Замовник) та ФОП Міщенко Наталією В`ячеславівною (Перевізник) було укладено договір перевезення вантажу № 20022018-1 (далі - Договір 3).

Відповідно до п. 3.2.4. Договору 2 Виконавець має право передавати свої повноваження по перевезенню вантажів третім особам.

Так, 20.02.2018 для виконання Заявки 2, ТОВ «Ставангер» залучило до перевезення перевізника з власним транспортним засобом ФОП Міщенко Наталію В`ячеславівну, Сторонами укладено заявку на перевезення вантажу № 20022018-3 (далі - Заявка 3) за маршрутом Білозір`я-Запоріжжя, транспортний засіб ДАФ НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Після перевезення відповідач на адресу позивача надіслав рахунок на оплату № 34 від 21.02.2018 та акт наданих послуг № 34 від 21.02.2018.

Перевезення вантажу здійснювалось на транспортному засобі ДАФ НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 за товарно-транспортною накладною (ТТН) № П20-1 від 20.02.2018.

Транспортний засіб напівпричеп КRONE SDP 27 належить відповідачу на праві приватної власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 .

Транспортний засіб DAF ТЕ 95 ХF д.р.н. НОМЕР_2 належить відповідачу на праві приватної власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 .

Загальна вартість вантажу, що перевозився за ТТН № П20-1 від 20.02.2018 згідно з видатковою накладною № 361 від 20.02.2018 становила 5630428,20 грн з ПДВ.

Після прибуття на місце розвантаження було виявлено пошкодження пломби кузову автомобіля.

Після відкриття кузову було виявлено нестачу вантажу. Вартість втраченого вантажу становила 689 144,88 грн.

За результатами звернення ТОВ «Флора» до правоохоронних органів було внесено відомості до ЄРДР № 0000767.

Для встановлення розміру завданих збитків було залучено експерта Запорізької торгово-промислової палати Чайнікова І.В.

За результатами виїзду експерта складено акт № О-3033 від 23.02.2018 згідно з яким були відсутні 184 вантажних місця - мішки з насінням соняшника.

За результатом огляду вантажу було складено акт нестачі вантажу № 4 від 23.02.2018.

Після складання акту водій ОСОБА_1 надав письмові пояснення, якими підтвердив прийняття вантажу до перевезення, безпосереднє перевезення вантажу та факт виявлення нестачі вантажу.

Відповідно до п. 8.3. Договору 1 Експедитор несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні в розмірі фактичної шкоди.

Так, 27.02.2018 ТОВ «Флора» на адресу ТОВ «Транслойд» направила претензію про відшкодування вартості втраченого вантажу у сумі 689 144,88 грн.

Право власності на товар перейшло до ТОВ «Флора» після купівлі товару у ТОВ «Седна Агро». Дані обставини були встановлені у рішенні по справі № 925/1183/18.

Відповідно до п. 5.2. Договору 2 Виконавець несе повну майнову відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоодержувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Виконавець компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу

25 березня 2018 року ТОВ «Транслойд» на адресу ТОВ «Ставангер» направляло претензію про відшкодування вартості втраченого вантажу у сумі 689 144,88 грн.

Відповідно до п. 5.2. Договору 3 Перевізник несе повну майнову відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоодержувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Перевізник компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

15 травня 2018 року ТОВ «Ставангер» на адресу ФОП Міщенко Н.В. направляло претензію про відшкодування вартості втраченого вантажу у сумі 689 144,88 грн.

20 лютого 2019 року ТОВ «Флора» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до ТОВ «Транслойд» про відшкодування вартості втраченого вантажу у сумі 689 144,88 грн (справа № 923/133/19).

ТОВ «Ставангер» та ФОП Міщенко Н.В. по даній справі були залучені у якості третіх осіб 3 та 4, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача.

Рішенням від 25.02.2020, яке постановою від 31.08.2020 Південно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін, Господарський суд Херсонської області позовні вимоги ТОВ «Флора» задовольнив в повному обсязі.

На виконання рішення суду ТОВ «Транслойд» здійснило відшкодування вартості втраченого вантажу на користь ТОВ «Флора» згідно з платіжними дорученнями: № 2668 від 25.09.2020 на суму 139 144,88 грн, № 2632 від 22.09.2020 на суму 250 000,00 грн, № 2589 від 18.09.2020 на суму 300 000,00 грн.

ТОВ «Ставангер» в свою чергу здійснило відшкодування вартості втраченого вантажу на користь ТОВ «Транслойд» згідно з платіжними дорученнями: № 2435 від 18.09.2020 на суму 95 000,00 грн, № 2436 від 18.09.2020 на суму 92 000,00 грн, № 2437 від 18.09.2020 на суму 50 000,00 грн, № 2434 від 18.09.2020 на суму 80 000,00 грн.

25 вересня 2020 року між ТОВ «Транслойд» та ТОВ «Ставангер» також було укладено угоду про залік зустрічних однорідних вимог № 2 - ПР на суму 372 144,88 грн.

Посилаючись на ст. 1191 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, позивач зазначає, що після відшкодування вартості пошкодженого вантажу, отримав право регресної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 689 144,88 грн грошових коштів за завдані збитки.

Відповідно до п. 5.2 Договору 3 Перевізник несе матеріальну відповідальність за пошкодження знищення, викрадення або втрату вантажу до моменту передачі його вантажоодержувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Виконавець компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

Відповідно до п. 11 Заявки 3 від 20.02.2018 Перевізник несе повну майнову відповідальність незалежно від його вини за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу Виконавець компенсує Замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

Позивач подав відповідь (лист) Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» від 19.11.2020 № 305, що надана на запит позивача від 18.11.2020 № 807, у якій товариство повідомляє, що ТОВ «Транслойд» отримало від Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Теком» страхове відшкодування у розмірі 300 000 грн 00 коп.

Дана сума погоджена сторонами на підставі угоди про погодження суми страхового відшкодування від 15.09.2020.

Стосовно укладання угоди між ТОВ «Транслойд» та ПрАТ страхова компанія «ТЕКОМ» про залік зустрічних однорідних вимог, товариство повідомляє, що 25.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ставангер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України було укладено угоду про залік зустрічних однорідних вимог на суму 372 144 грн 88 коп.

До матеріалів справи долучені копії угоди про погодження суми страхового відшкодування від 15.09.2020 та угоди про залік зустрічних однорідних вимог від 25.09.2020.

На підставі отриманих відомостей та документів, позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Заява прийнята судом до розгляду, у зв`язку із чим нова ціна позову становить 389 144 грн 88 коп.

За приписом статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, враховуючи існування заборгованості відповідача перед позивачем, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, ТОВ «Транслойд» залучило до виконання договору транспортно-експедиторського обслуговування вантажів № 31 від 31.01.2018 ТОВ «Ставангер», що підтверджується Договором перевезення вантажу та транспортного експедирування № 1702 від 17.02.2017 (ТОВ «Транслойд» - Замовник, ТОВ «Ставангер» - Виконавець) та Заявкою на перевезення вантажу № 20022018-3, а ТОВ «Ставангер», в свою чергу, - ФОП Міщенко Н.В., що підтверджується договором перевезення вантажу № 20022018-1 від 20.02.2018 (ТОВ «Ставангер» - Замовник, а ФОП Міщенко - Перевізник) та Заявкою на перевезення вантажу № 20022018-3.

Перевізником вантажу, щодо перевезення якого була оформлена ТТН № П20-1, є Фізична особа-підприємець Міщенко Н.В. у якої були трудові відносини з Міщенком С.С.

Відповідно до заявок та ТТН № П20-1 від 20.02.2018 перевозився один і той самий вантаж, частину якого втрачено, про що складено акт від 23.02.2018.

Позивач 28.03.2018 отримав від ТОВ «Транслойд» претензію від 25.03.2018 на суму 689 144,88 грн у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором перевезення від 17.02.2017 № 1702. До претензії додано копії претензії ТОВ «Флора», ТТН № П20-1 від 20.02.2018, акта від 23.02.2018 № 4 та видаткової накладної від 20.02.2018 № 361.

Позивач надіслав відповідачу претензію щодо відшкодування 689 144,88 грн у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором перевезення вантажу № 20022018-1 від 20.02.2018 протягом п`яти календарних днів з дати отримання претензії. Як доказ надсилання претензії позивач додав опис до цінного листа на ім`я ФОП Міщенко Н.В., з відбитком календарного штампу: 15.05.2018 (а.с. 19, 99-100).

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних відносин, суд зазначає таке.

Відповідач вказує, що позивач знав про порушення свого права за договором перевезення вантажу ще 28 березня 2018 року - з моменту отримання претензії від ТОВ «Транслойд», ТТН з відміткою про недостачу товару, акту від 23.02.2018 та претензії ТОВ «Флора» до ТОВ «Транслойд» та перебіг строку позовної давності починається саме з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, відповідач просить застосувати спеціальну позовну давність в один рік, оскільки вимога позивача випливає із договору перевезення вантажу.

Позивач направив до суду позов поштовим зв`язком 01.10.2020, про що свідчить відповідний штамп на конверті (вх. № 15284/20 від 05.10.2020).

Позивач вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

В позовній заяві позивач зазначив та надав докази як відшкодування вартості втраченого вантажу ТОВ «Трванслойд» на користь ТОВ «Флора», так і відшкодування позивачем на користь ТОВ «Транслойд»; зазначив, що право вимоги в нього виникло на підставі ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Отже, позивач визначив, що правовою природою відносин між сторонами є регресні вимоги до винної особи, що виникли внаслідок відшкодування позивачем вартості втраченого товару іншої особи.

Відповідно до ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідальність сторін за Договором 3 про перевезення вантажу встановлена розділом 5 договору.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідачем були порушені договірні зобов`язання, не забезпечено збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі.

За таких підстав позовні вимоги про стягнення відшкодування за пошкоджений вантаж є обґрунтованими.

Відповідачем у справі подано письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності на підставі положень ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до позовних вимог, що випливають із перевезення вантажу законом встановлюється спеціальна позовна давність, визначена статтею 925 ЦК України.

Частиною 3 ст. 925 Цивільного кодексу України встановлено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

За змістом ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З урахуванням викладених положень чинного законодавства щодо строку позовної давності у відносинах перевезення суд приходить до висновку, що позивач отримав право на звернення до суду за захистом свого порушеного права внаслідок втрати перевізником вантажу з моменту, коли він дізнався про цю обставину (ст. 261 Цивільного кодексу України), така подія сталася 28.03.2018.

При цьому, позивач помилково вважає, що він отримав право зворотної вимоги на відшкодування вартості втраченого вантажу до ФОП Міщенко Н.В. в порядку регресу.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

У даному випадку, між сторонами виникли договірні відносини. Перебіг строку позовної давності у договірних відносинах починається не з дня виконання основного зобов`язання, як помилково вказує позивач, а з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг позовної давності за вимогою позивача про відшкодування виплати за пошкоджений вантаж розпочався з 28.03.2018

Позов до суду позивачем надіслано 01.10.2020, а скорочений однорічний строк позовної давності на звернення з таким позовом закінчився в березні 2019 року.

Питання відповідальності перевізника за втрату вантажу повністю охоплюється договірними відносинами перевезення, що виникли між сторонами.

Це виключає можливість зробити висновок про те, що між сторонами існують позадоговірні (деліктні) відносини, і позивач помилково вважає, що він отримав право зворотної вимоги на відшкодування вартості втраченого вантажу до відповідача в порядку регресу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно заявив про пропуск позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Сторонами вказані вимоги виконані.

Доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу відповідач суду не надав.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 18 лютого 2021 року.

Суддя О.В. Чевгуз