ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 лютого 2021 року Справа № 903/932/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТАГРО ПАРТНЕР», м.Волочиськ, Хмельницька область

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ», с.Коритниця, Володимир-Волинський район

про стягнення 836 316, 23 грн.

Головуючий суддя Шум М.С. Секретар судового засідання: Вижовець М. О.

Представники сторін:

від позивача:н/з

від відповідача: н/з

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТАГРО ПАРТНЕР» звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «БУГ» 836 316,.23 грн., з яких: 556 345, 48 грн. основного боргу, 139 086, 37 грн. - штрафу, 49 250, 21 грн. 36% річних, 91 634, 17 грн. курсової різниці та судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 10.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.01.2021

Ухвалою суду від 05.01.2021 підготовче засідання відкладено на 26.01.2021.

Ухвалою суду від 26.01.2021 підготовче засідання у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 16.02.2021.

Відповідач в судове засідання 16.02.2021 уповноваженого представника не направив, водночас, на електронну адресу суду 16.02.2021 за вх. №01-57/874/21 від відповідача надійшло повідомлення про перенесення судового засідання на іншу дату та час у зв`язку з складними погодніми умовами.

Пункт 3 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розглянути справу з винесенням рішення у справі по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив фактичні обставини справи:

06.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТАГРО ПАРТНЕР» постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "БУГ" (покупець) укладено договір поставки №В18-09/20ВЛ-ПШ.

Згідно п. 1.1 договору в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця засоби захисту рослин, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, насіння тощо (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, сорт/гібрид (щодо насіння), а також інші умови будуть визначені в специфікаціях додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна ціна договору вираховується як сума вартостей усіх партій товару (згідно відповідних специфікацій), переданих постачальником у власність покупцю.

Відповідно до пункту 2.2 договору покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами у кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення такої оплати за Договором Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, на банківський день, що передує дню здійснення такої оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у Видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування Видаткової накладної (п. 2.3.2 договору).

Правило визначення курсу валют за Договором - курс валют визначається за даними сайту httр://finance.uа, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківському валютному Ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню здійснення кожної операції за Договором (п. 2.3.3 договору).

Сторони погодили, що уразі відсутності за даними сайту httр://finance.uа курсу продажу іноземних валют чи в силу будь-яких інших обставин, курс продажу іноземних валют не може бути доступним Сторонам, в такому разі діє офіційний курс продажу іноземної валюти ВАТ "Ощадбанк" (МФО 315784) (п. 2.3.4 договору).

Згідно з п.5.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

06.09.2019 сторони підписали Додаток №1 до договору, 21.10.2019 - Додаток №2, 31.10.2019 - Додаток №3, 31.10.2019 - Додаток №4, 31.10.2019 - Додаток №5, 31.10.2019 - Додаток №6, 29.11.2019 - Додаток №7, 29.11.2019 - - Додаток №8, 29.11.2019 - - Додаток №9, 29.11.2019 - Додаток №10, 29.11.2019 - Додаток №12, якими встановили назву товару, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів, курс долара США.

На виконання умов договору поставки № В18-09/20ВЛ - ПШ від позивачем було поставлено товар відповідачу на суму 556 345,48 грн., що підтверджується видатковими накладними:

№6701 від 16.09.2019 на суму 69 090,60 грн.,

№7226 від 21.10.2019 на суму 7 300,00 грн.,

№7457 від 31.10.2019 на суму 80 899,68 грн.;

№7461 від 31.10.2019 на суму 9 335,38 грн.;

№7462від 31.10.2019 на суму 42 747,84 грн.;

№7463 від 31.10.2019 на суму 93 038,76 грн.;

№7648 від 29.11.2019 на суму 157 415,66 грн.;

№7649 від 29.11.2019 на суму 52 067,52 грн.;

№7650 від 29.11.2019 на суму 16 733,76 грн.;

№7651 від 29.11.2019 на суму 22 579,20 грн.;

№7653 від 29.01.2019 на суму 5 137,06 грн (накладні містять посилання на договір та відмітку відповідача про отримання товару) .

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Зігдно ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідні обставини сторонами не заперечуються.

У зв`язку із неоплатою відповідачем вартості отриманого товару в повному обсязі вимога позивача про стягнення з відповідача 556 345,48 грн. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 91 634,17 грн. курсової різниці суд зазначає наступне.

Згідно даних сайту https://finance.ua/, курс продажу валют до гривні, встановлений на Міжбанківському валютному ринку України на момент закриття торгів в день, що передує дню зверненню до суду з позовом (30.11.2020), становить 28,51 грн. за 1 дол.США та 34,19 грн. за 1 Євро.

Суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 91 634,17 грн. курсової різниці, а відтак дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 139 086,37 грн. штрафу та 49 250,21 грн тридцять шість відсотків річних за період з 02.09.2020 по 30.11.2020.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є йогоневиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості товару, поставленого по договору.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2.1. договору сторони передбачили, що Покупець несе відповідальність за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.2.3. договору та відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання, Покупець зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Перевіривши розрахунки здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 139 086,37 грн. штрафу та 49 250,21 грн. тридцять шість відсотків річних за період з 02.09.2020 по 30.11.2020 є правомірними і підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "БУГ" (вул. Зелена, 24, с. Коритниця, Володимир - Волинський р-н., Волинська обл., 44711, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАГРО ПАРТНЕР" (вул. Котляревського, 7, м. Волочиськ, Волочинський район, Хмельницька обл., 31200, ) 836 316,.23 грн. заборгованості, з яких: 556 345, 48 грн. основного боргу, 139 086, 37 грн. - штрафу, 49 250, 21 грн. 36% річних, 91 634, 17 грн. курсової різниці та 12 544,74 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього: 848 860,97 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

23.02.2021

Суддя М. С. Шум