ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Справа № 903/590/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон", апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна", які подані на рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року в справі №903/590/20 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року в справі №903/590/20

час та місце ухвалення рішення: 8 грудня 2020 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; вступна і резолютивна частина проголошена о 12:49 год; повний текст рішення складено 10 грудня 2020 року

час та місце ухвалення додаткового рішення: 21 грудня 2020 року; м. Луцьк, пр. Волі, 54а; повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон"

про стягнення 366000 грн 28 коп.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон"

до відповідача за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна"

про визнання відмови від відновлення постачання природного газу незаконною та зобов`язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від Первісного позивача - не з`явився;

від Первісного відповідача - Бігдан О.А..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНСОЛ Україна» (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гелікон» (надалі - Відповідач) про стягнення суми заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 366 000 грн 28 коп..

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між Первісним Позивачем та Первісним Відповідачем було укладено рамковий договір № EN-6 постачання природного газу від 24 травня 2019 року та додаткові угоди до нього за № 2-11, якими визначався порядок оплати отриманого природного газу. В зв`язку із неналежним виконанням Первісним Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за отриманий газ, Первісним Позивачем було нараховано пеню, штраф, інфляційні втрати та 3% річних. Первісним Позивачем 3 липня 2020 року було направлено повідомлення про зарахування оплат в рахунок погашення пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3 % річних, тому у Первісного Відповідача в наслідок такого зарахування оплат, на переконання Первісного Позивача утворилася заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 366 000 грн 28 коп., яку Позивач просить стягнути з Первісним Відповідача.

21 вересня 2020 року Первісним Відповідачем було подано зустрічний позов до Первісного Позивача, предметом якого є визнання незаконною відмови Первісного Позивача від відновлення постачання природного газу згідно умов рамкового договору постачання № ЕN-6 від 24 травня 2019 року та зобов`язати відновити постачання природного газу за договором.

Первісний Відповідач Вимогу по зустрічному позову обґрунтовує з посиланням на умови рамкового договору та Порядок постачання природного газу № 2496 від 30 вересня 2015 року, відповідно до умов пункту 14 Порядку постачання природного газу. Як зазначає Первісний Відповідач повідомлення про припинення газопостачання було направлено Первісним Відповідачем 5 червня 2020 року, а 15 червня 2020 року за повідомленням оператора ГТС-АТ «Волиньгаз» було припинено постачання природного газу, підставою припинення, як зазначено в повідомленні від 5 червня 2020 року, була наявність заборгованості по оплаті за газ за період квітень-травень 2020 року, хоча як вказує Первісний Відповідач 16 червня 2020 року було сплачено поточну заборгованість, що за його твердженням підтверджено актом звіряння взаємних розрахунків за період із 1 липня 2019 року по 19 червня 2020 року (том 1, а.с. 170-174).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року прийнято зустрічний позов та об`єднано його для спільного розгляду з первісним позовом (том 1, а.с. 202).

17 листопада 2020 року Первісний Позивач подав клопотання про уточнення позовних вимог в якому вказує, що ним було невірно нараховано суму пені, інфляційних, відсотків річних та штрафу, що впливає на суму заборгованості та розмір позовних вимог, тому просить не брати до уваги розрахунки даних сум, які долучені до позовної заяви та вказує, що сума позовних вимог складає 182811 грн 62 коп. (том 1, а.с. 212-242).

Клопотання Первісного Позивача про уточнення позовних вимог судом задоволено, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Волинської області від 25 листопада 2020 року.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні первісного позову та відмовлено в задоволенні зустрічного позову (том 2, а.с. 69-72).

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що

14 грудня 2020 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява від представника Первісного Відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу з додатками (том 2, а.с. 73-76).

Додатковим рішенням від 21 грудня 2020 року заяву Первісного Відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з Первісного позивача на користь Первісного Відповідача 27800 грн витрат на правничу правову допомогу (том 2, а.с. 85-86).

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Первісний Відповідач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 91-95), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати рішення суду в частині відмовив задоволенні зустрічних позовних вимог Первісного Відповідача та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Первісного Відповідача.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Первісний Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що на його переконання висновок суду щодо того, що повідомлення Первісного Позивача про необхідність самостійного припинення газопостачання направлене на адресу Первісного Відповідача не є доказом обмеження газопостачання за заявою постачальника. Первісний Відповідач вважає, що матеріалами справи встановлено, що під час припинення Первісним Відповідачем газопостачання за договором, як сторони договору, так і Оператор ГТС керувалися приписами «Порядку постачання природного газу», які передбачають або самостійне припинення споживачем газопостачання, у випадку відповідних вимог з боку постачальника, або примусове припинення шляхом відповідних дій Оператора ГТС за дорученням постачальника. Отже, на переконання Первісного відповідача наведені факти та обставини по справі спростовують висновок місцевого господарського суду про нібито відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили б, що обмеження газопостачання здійснювалося за ініціативою саме постачальника - Первісного Позивача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Первісного Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року, по даній справі.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Первісний Позивач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 111-114), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати рішення суду в частині відмовив в задоволенні первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Первісного Позивача, стягнувши з Первісного Відповідача на користь Первісного Позивача грошові кошти в розмірі 182 811 грн 62 коп..

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Первісний Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що у зв`язку із поданням Первісним Позивачем клопотання про уточнення позовних вимог від 17 листопада 2020 року розмір заявленої до стягнення заборгованості було зменшено до 182 811 грн 62 коп.. Обгрунтування такої суми на переконання Первісного Позивача здійснено у відповідному Розрахунку нарахованих пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат до клопотання про уточнення позовних вимог. Як вказує апелянт в первісному позові предметом позову є вимога Первісного Позивача про стягнення грошових коштів, а підставою позову є розрахунки нарахованих пені, штрафу, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, що на переконання апелянта спростовує твердження про те, що предмет та підстави позову не змінилися, адже вони і не мають бути змінені. Також, Первісний Позивач зазначає, що місцевий господарським суд отримавши клопотання про уточнення позовних вимог від 17 листопада 2020 року мав зрозуміти, що де фактично Первісний Позивач просив суд стягнути грошові кошти у розмірі 182 811 грн 62 коп., у зв`язку з перерахунком нарахованих пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, тобто, Первісний Позивач просив стягнути суму нарахованих пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 182811 грн 62 коп.. Відтак апелянт вважає, що саме суд повинен був надати належну оцінку такому клопотанні та з`ясувати характер спірних правовідносин, предмет і підстави позову.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Первісного Позивача на рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року та об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Первісного Позивача з апеляційною скаргою Первісного Відповідача для спільного розгляду.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції додатковим рішенням, Первісний Позивач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 131-135), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Первісний Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що додаткове рішення прийнято місцевим господарським судом 21 грудня 2020 року, а Первісний Позивач отримав копію заяви Первісного Відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу лише 28 грудня 2020 року, то у Первісного позивача була відсутня можливість скористатися правом передбаченим частиною 5 статті 126 ГПК України, а саме заяви клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в якому він міг обгрунтувати неспівмірність таких витрат. Первісний Позивач також зазначає, що суд першої інстанції мав би забезпечити ухвалення додаткового рішення в тому самому ж порядку, що й судове рішення, а саме мав би провести судове засідання в якому Первісний Позивач міг би заявити про неспівмірність судових витрат та їх зменшення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Первісного Позивача на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року та об`єднано в одне апеляційне провадження дану апеляційну скаргу Первісного Позивача, з апеляційною скаргою Первісного Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року для спільного розгляду.

26 січня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Первісного Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Первісний Відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Первісного Позивача на судове рішення та додаткове рішення. Також Первісний Відповідач вказав, що як вбачається із поданого Первісним Позивачем під час розгляду справи клопотання про уточнення позовних вимог, Первісний Позивач, по-перше, зменшив саме кількісний показник розрахованих пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних. При цьому підставою подання клопотання був відзив ПервісногоВвідповідача в якому він звернув увагу на помилковість проведеного Первісним Позивачем розрахунку пені, річних, штрафу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 січня 2021 року проведення підготовчих дій було закінчено та призначено розгляд апеляційних скарг на 17 лютого 2021 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 лютого 2021 року було задоволено заяву представника Первісного відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

15 лютого 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Первісного Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Первісний Позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Первісного Відповідача на судове рішення. Також Первісний Позивач вказав, що на момент надіслання повідомлення про необхідність самостійно припинити газопостачання від 5 червня 2020 року Первісний Відповідач мав заборгованість за поставлений природний газ, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 1 липня 2019 року по 19 червня 2020 року (який наявний в матеріалах справи).

В судове засідання від 17 лютого 2021 року представник Первісного Позивача не з`явився.

Згідно частин 1-4 статті 120 ГПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Зі змісту ухвали від 5 лютого 2021 року вбачається, що суд в пункті 3 повідомив сторін про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вказана ухвала була направлена судом рекомендованими листом з повідомленнями про вручення на поштовий адрес вказаний в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на все вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Первісного позивача за наявними в матеріалах справи доказами. Зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься апеляційна скарга Первісного позивача, в якій наведена його позиція з-приводу доводів та заперечень судового рішення та додаткового рішення.

В судовому засіданні від 17 лютого 2021 року, яке було проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, було заслухано представника Первісного Відповідача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, прийнявши в цій частині нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог та відмовити в задоволенні апеляційної скарги Первісного Позивача на судове рішення та додаткове рішення. Також, представник Первісного Відповідача вказав, що повідомленням та дорученнями, долученими до матеріалів справи та іншими доказами підтверджено те, що під час припинення Первісним Відповідачем газопостачання за договором, як сторони договору, так і Оператор ГТС керувалися приписами «Порядку постачання природного газу», які передбачають або самостійне припинення споживачем газопостачання, у випадку відповідних вимог з боку постачальника, або примусово шляхом відповідних дій Оператора ГТС за дорученням постачальника. Отже, на переконання представника Первісного Відповідача наведені факти та обставини по справі спростовують висновок місцевого господарського суду про нібито відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили, що обмеження газопостачання здійснювалося за ініціативою саме Первісного Позивача.

Заслухавши пояснення представника Первісного Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційну скаргу стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Первісного Позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Первісного Відповідача задоволити, скасувати рішення Господарського суду Волинської області в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволити (в іншій частині рішення залишити без змін). Також суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Первісного Позивача на додаткове рішення слід задоволити, додаткове судове рішення Господарського суду Волинської області скасувати та прийняти нове додаткове рішення по справі, яким заяву Первісного Відповідача про розподіл витрат на професійну правову допомогу задоволити

При цьому колегія суду виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи між Позивачем та Відповідачем 24 травня 2019 року було укладено рамковий договір № EN-6 постачання природного газу (надалі - Договір; том 1, а.с. 10-21).

В силу дії пункту 1.1 Договору, Позивач зобов`язався постачати природний газ Відповідачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати Позивачу вартість природного газу та вартість інших витрат, передбачених цим Договором, у розмірі, строки та порядку, що визначаються цим Договором.

Пунктом 4.2 Договору сторони визначили, що ціна природного газу, порядок та строки розрахунків за кожен місць постачання визначаються сторонами у відповідній додатковій угоді, шаблон якої визначено у додатку № 2 Договору, що є його невід`ємною частиною; таку додаткову угоду сторони зобов`язуються укладати не пізніше ніж за 7 банківських днів до початку газового місяця.

24 червня 2019 року між Позивачем та Відповідачем було укладено такі додаткові угоди: Додаткова угода № 2 від 24 червня 2019 року; Додаткова угода № 3 від 9 липня 2019 року; Додаткова угода № 4 від 19 серпня 2019 року; Додаткова угода № 5 від 19 вересня 2019 року; Додаткова угода № 6 від 19 жовтня 2019 року; Додаткова угода № 7 від 19 листопада 2019 року; Додаткова угода № 8 від 19 грудня 2019 року; Додаткова угода № 9 від 20 січня 2020 року, які підписані зі сторони Позивача та Відповідача, скріплені їхніми печатками (том 1, а.с.27-50).

В додаткових угодах сторони визначили місячний обсяг газу, його ціну, орієнтовну вартість, порядок оплати, зокрема в пункту 4 зазначили, що оплата за газ проводиться Відповідачем виключно грошовими коштами на банківський рахунок Позивача у наступному порядку: 1/3 місячної вартості газу до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання; 1/3 місячної вартості газу до 5 числа місяця постачання; 1/3 місячної вартості газу до 15 числа місяця постачання. В пунктах 9 Додаткових угод було зазначено, що інші умови Договору залишаються незмінними.

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2020 року та 19 березня 2020 року Первісним Позивачем було оформлено Додаткову угоду № 10 та Додаткову угоду № 11, в яких визначена вартість поставленого газу, акти приймання-передачі природного газу технічні та комерційні за березень, квітень 2020, які 1 червня 2020 року були направлені Первісному Відповідачу, та котрі Первісним Відповідачем не підписані (том 1, а.с.51-65).

Водночас оплата за поставлений газ проводилась Первісним Відповідачем платіжними дорученнями із зазначенням призначення платежу «за газ природний зг. дог. N EN-6 від 24.05.2019 р. в т.м. ПДВ 20%» (том 1, а.с. 66-89).

Первісним Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог було долучено до матеріалів справи акту звірки взаєморозрахунків за період з 1 липня 2019 року по 19 червня 2020 року, оформленого Первісним Позивачем, з якого вбачається, що станом на 18 червня 2020 року заборгованість у Відповідач відсутня (том 1, а.с. 90-91; однак Первісний Позивач подаючи клопотання про уточнення позовних вимог просив суд уже не брати до уваги такий акт звірки).

2 липня 2020 року Первісний Позивачем на адресу Первісного Відповідача було направлено повідомлення про зарахування оплат в рахунок погашення пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3 % річних (том 1, а.с. 126-127), відповідно до змісту якого Первісний Позивач повідомляв Первісного Відповідача про зарахування оплат Первісного Відповідача за Договором згідно пункту 4.16 Договору в рахунок погашення нарахованої пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 372671 грн 17 коп., та зазначав про наявність у Первісного Відповідача простроченої заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 372 671 грн 17 коп. (том 1, а.с. 126-127; докази направлення на а.с. 128-129).

3 липня 2020 року Первісним Позивачем на адресу Первісного Відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості за поставлений газ в сумі 372671 грн 17 коп., до якої Первісним Позивачем долучено: рахунки на оплату, розрахунки пені, штрафу, 3 % річних, інфляційних та повідомлення про зарахування оплат в рахунок погашення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних згідно доданих розрахунків (том 1, а.с.126-132; доказ направлення на а.с. 133-134).

Водночас з долучених Первісним Відповідачем до відзиву рахунків на оплату вбачається, що Первісним Позивачем було виставлено наступні рахунки на оплату: рахунок на оплату № 71 від 18 червня 2020 року із призначенням «пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу на суму 25927 грн 27 коп.»; рахунок на оплату № 72 від 18 червня 2020 року із призначенням « 3 % річних від суми заборгованості в сумі 4439 грн 04 коп.»; рахунок на оплату №73 від 18 червня 2020 року із призначенням «інфляційні нарахування в сумі 3072 грн 17 коп.»; рахунок на оплату № 74 від 18 червня 2020 року із призначенням «штрафні санкції в сумі 340 538 грн 59 коп.» (том 1, а.с. 162-165).

Як вбачається з позовної заяви (з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог, яке було подано з огляду на помилкове відображення в обліку взаєморозрахунків і розміру планових платежів за природний газ, що стало підставою для невірного нарахування Первісним Позивачем пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат) підставою позовної вимоги Первісного Позивача до Первісного Відповідача було неналежне виконання Договору Первісним Відповідачем, внаслідок чого Первісний Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права щодо стягнення з Первісного Відповідача 182811 грн 62 коп. заборгованості.

Зважаючи на заперечення Первісного Позивача, наведені в апеляційній скарзі, щодо того, що предметом позову є вимога Первісного Позивача про стягнення грошових коштів, а підставою позову є розрахунки нарахованих пені, штрафу, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, тобто враховуючи клопотання про уточнення позовних вимог просить стягнути грошові кошти у розмірі 182 811 грн 62 коп. (які на його переконання складаються із суми нарахованих пені, штрафу, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних), колегія суддів зауважує наступне.

Дослідивши зміст позовної заяви вбачається, що Первісний Позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги зауважує, що Первісний Відповідач здійснював оплату з простроченням, внаслідок чого Первісним Позивачем було нараховано пеню, штраф, інфляційні втрати та 3 % річних, однак відповідно до пункту 4.16 Договору, Первісним Позивачем було зараховано проведені Первісним Відповідачем оплати в сумі 372 671 грн 17 коп. в рахунок погашення пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних, про що було Первісного Відповідача повідомлено відповідним повідомленням від 3 липня 2020 року (докази додаються до позовної заяви), а тому на переконання Первісного Позивача (на момент подання позову), у Первісного Відповідача утворилася заборгованість саме за поставлений природний газ у розмірі 372 671 грн 17 коп.. В подальшому Первісний Позивач направив на адресу Первісного Відповідача претензію від 3 липня 2020 року № 3 про сплату заборгованості в сумі 372 671 грн 17 коп., яка залишена без відповіді, що стало підставою для звернення Первісного Позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за поставлений природний газ.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції (до закінчення підготовчого засідання) Первісний Позивач подав клопотання про уточнення позовних вимог, підставу подання якого обгрунтував тим, що Первісним Позивачем було помилково відображено в обліку взаєморозрахунків і розміру планових платежів за природний газ невірно нараховані пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні втрати, що не відповідає первинним документам, а саме Договору та Додатковим угодам. Враховуючи наведене, Первісний Позивач вважав, що таке відображення впливає на суму заборгованості та відповідно розмір позовних вимог, таким чином сума позовних вимог підлягає уточненню і становить 182 811 грн 62 коп,.

При цьому уточненням позовних вимог Первісний Позивач не обгрунтував інші (нові) вимоги щодо стягнення інфляційних, річних, пені та штрафу, та не змінював обгрунтування (тобто не змінив обгрунтування, про те, що ним самостійно включено оплачені суми пені, штрафу, інфляційних та річних за умовами Договору, в зв`язку з чим він звернувся саме про стягнення заборгованості за поставлений природний газ ), де сума уточнення відповідає сумам - 2946 грн 86 коп. 3% річних, 3392 грн 81 коп. інфляційні нарахування, 25533 грн 76 коп. пені, 150938 грн 19 коп. штраф.

За приписами статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Однак, Позивач вказує в своїй апеляційній скарзі, що із поданням клопотання про уточнення позовних вимог відбулася зміна предмета та підстави позову.

В той же час суд апеляційної інстанції ще раз констатує, що із позовної заяви (враховуючи клопотання про уточнення позовних вимог) вбачається, що Первісним Позивачем лише зменшилися кількісні показники тієї ж самої вимоги (про стягнення заборгованості), про що Первісний Позивач зауважує сам в клопотанні: «Враховуючи неналежне виконання договору Первісним Відповідачем, адвокатом Первісного Позивача було подано позовну заяву про стягнення заборгованості. Невірне нарахування пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат впливає на суму основної заборгованості та відповідно розмір позовних вимог. Первісний Позивач просить не брати до уваги раніше подані розрахунки, акт звірки, натомість направляє в додатку до цього Клопотання виправлений та скорегований варіант розрахунку». В прохальній частині позовної заяви Первісний Позивач вказує, що просить стягнути з Первісного Відповідача 182811 грн 62 коп..

Окрім того, зважаючи на заперечення Первісного Позивача (з врахування клопотання про уточнення позовних вимог), що він просить стягнути нараховані суми пені, річних, інфляційних втрат та штрафу, колегія суддів звертає увагу Первісного Позивача, що він залишає поза увагою підстави його позовних вимог, тобто обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу та доказову базу, долучену самим Первісним Позивачем до матеріалів позовної заяви (повідомлення про зарахування отриманих сум від Первісного Відповідача в рахунок нарахованих пені, річних, штрафу та інфляційних нарахувань; претензія про сплату заборгованості; виставлені рахунки; акт звірки).

Дане вказує на безпідставність тверджень Первісного Позивача, викладених в його апеляційній скарзі та вказує на те, що такі доводи випливають виключно зі здійснення місцевим господарським судом оцінки його позовних вимог.

При цьому апеляційний господарський суд констатує, що апелянт не позбавлений права самостійно звернутися з новим позовом про стягнення саме пені, штрафу, інфляційних та річних, але вже з врахуванням того, що всі суми Первісним Відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості (і що їх необхідно також враховувати перед тим, як робити розрахунок сум пені, штрафу, інфляційних та річних). Тобто суд звертає увагу Первісного Позивача на те, що його доводи апеляційної скарги спростовуються його ж розрахунками, адже в них він вже зарахував нібито суми сплачені Первісним Відповідачем в зарахування нарахованих ним пені, штрафу, інфляційних та річних (відповідно, якщо сприйняти такі доводи, то апелянт після самостійного зарахування цих сум ще раз нібито звертається до суду про стягнення нібито тих же сум пені, інфляційних, річних та штрафу).

В той же час дослідження підстав позовних вимог вказує на те, що саме неналежне виконання Первісним Відповідачем своїх зобов`язань по Договору стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, які (як стверджував Первісний Позивач, та подав відповідні докази) були зараховані самим Первісним Позивачем на підставі здійснених оплат Первісним Відповідачем в силу дії пункту 4.16 Договору, що і стало підставою для звернення первісного Позивача до суду саме з позовом про стягнення заборгованості в сумі 182 811 грн 62 коп. (з врахуванням клопотання про уточнення позовних вимог).

Все вищеописане вказує на те, що місцевий господарський суд підставно розглянув позовну вимогу Первісного Позивача саме щодо стягнення заборгованості в сумі 182811 грн 62 коп., поряд з тим колегія суду констатує наступне.

В пункті 4.16 Договору зазначено, за наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Відповідача, погашає вимоги Позивача у такій черговості незалежно від призначення платежу: у першу чергу відшкодовуються витрати Позивача, пов`язані з таким порушенням; у другу чергу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості за договором.

Із змісту пункту 4.16 Договору вбачається, що даний пункт підлягає застосування саме за обставин доведеності існування заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору за судовим рішенням, враховуючи зазначення судового збору, який має місце саме в разі винесення рішення з огляду на розподіл судових витрат.

Як зазначалось вище про зарахування даних нарахувань було повідомлено Первісного Відповідача шляхом долучення до претензії № 3 від 3 липня 2020 року, повідомлення про зарахування оплат в рахунок погашення пені, штрафу, інфляційних та 3 % річних від 2 липня 2020 року, однак згідно акту звіряння розрахунків за період з 1 липня 2019 року по 19 червня 2020 року, оформленого та підписаного Первісним Позивачем, станом на 17 червня 2020 року (яка зазначена в розрахунках як кінцева дата нарахування) заборгованість була відсутня, а відтак у Первісного Позивача були відсутні підстави проводити в односторонньому порядку зарахування в рахунок заборгованості (пені, штрафу, інфляційних втрат, пені), яка у Первісного Відповідача була відсутня, а відтак заявлена сума заборгованості не є обгрунтованою та підтвердженою належними доказами зі сторони Первісного Позивача.

Отже, зважаючи на все вищеописане в даній судовій постанові, колегія суддів прийшла до висновку, що про відсутність правових підстав для стягнення 182811 грн 62 коп., що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 182811 грн 62 коп..

Відтак суд відмовляє в задоволенні первісного позову повністю.

Дане було вчинено місцевим господарським судом, відповідно, колегія суддів залишає судове рішення без змін в цій частині.

Що ж до зустрічної позовної вимоги Первісного Відповідача про визнання відмови Первісного Позивача від відновлення постачання природного газу незаконної та зобов`язання Первісного Позивача відновити постачання природного газу, то колегія суддів зазначає наступне.

При обґрунтуванні заявленої вимоги Первісний Відповідач вказує на порушення Первісним Позивачем - постачальником природного газу, умов Договору та Порядку постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (надалі - Порядок постачання).

Первісний Відповідач в своїй апеляційній скарзі вказує про необгрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо того, що повідомлення Первісного Позивача на адресу Первісного Відповідача про необхідність самостійного припинення газопостачання не є доказом обмеження газопостачання за заявою постачальника. Досліджуючи такі обставини по справі обставинам, зважаючи на докази, долучені Первісним Відповідачем до матеріалів справи колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до умов укладеного Договору №EN-6 сторони домовилися, що під час укладення та виконання умов Договору керуються, зокрема, приписами «Порядку постачання природного газу», затвердженого Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року (далі - Порядок постачання).

Відповідно до підпункту 3.1.2 Договору, Первісний Позивач має право ініціювати обмеження (припинення) постачання газу Первісному Відповідача у порядку та на умовах Договору та чинного законодавства, зокрема, проведення Первісним Відповідачем неповних або несвоєчасних розрахунків за Договором.

Наведені умови Договору кореспондуються із приписами пункту 13 Порядку постачання, згідно яких постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу в разі, зокрема, проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором.

В силу дії пункту 14 Порядку постачання, за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу, постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби до дати такого припинення повідомлення про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду.

Як вбачається з наявних у справі доказів, Первісним Позивачем на адресу Первісного Відповідача 5 червня 2020 року надіслано повідомлення про необхідність самостійно припинити газоспоживання у зв`язку із наявністю заборгованості за поставлений природний газ в період квітня-травня 2020 році (том 1, а.с. 176).

10 червня 2020 року Первісним Позивачем направлено доручення №1 на припинення (обмеження) газопостачання споживачу природного газу та пломбування вхідною запірної арматури, згідно з яким просило невідкладно розпочати роботи з припинення газопостачання Первісному Відповідачу в зв`язку із систематичним порушенням умов Договору в частині проведення Первісним Відповідачем неповних або несвоєчасних розрахунків за Договором (том 2, а.с. 48).

11 червня 2020 року AT «Волиньгаз» на адресу Первісного Відповідача направлено повідомлення №ВЛ00000310 від 11 червня 2020 року про припинення (обмеження) газопостачання, згідно якого, із посиланням на доручення Первісного Позивача, запропоновано Первісному Відповідачу у термін до 7:00 15 червня 2020 року самостійно відключити від газових мереж газопостачання і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання. Як додаток до даного повідомлення зазначено: доручення Первісного Позивача №10/06/20-3 від 10 червня 2020 року про припинення газопостачання (том 2, а.с. 49).

На переконання колегії апеляційного господарського суду даний доказ повністю нівелює твердження Первісного Позивача щодо того, що Доручення №1 на припинення (обмеження) газопостачання споживачу природного газу не було реалізоване АТ «Волиньгаз» та не було доказом припинення газопостачання зі сторони Первісного Позивача.

12 червня 2020 року Первісним Відповідачем самостійно припинено газопостачання природного газу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Акту №297 про припинення (обмеження) газопостачання та пломбування вхідної засувної арматури (том 2, а.с. 6).

Окрім того, в матеріалах справи є лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 11 вересня 2020 року за № 35-19/152, в котрому зазначено (окрім обставин даної справи щодо зарахування отриманих від Первісного Відповідача коштів в рахунок наявної заборгованості по нарахованих сумах пені, річних інфляційних втрат, штрафу) про те, що Первісний Позивач в своїх поясненнях зазначає, що в зв`язку із наявною заборгованістю за поставлений природний газ, відновлення постачання є неможливим до повного погашення заборгованості Первісним Відповідачем (том 2, а.с. 55-56).

Первісний Відповідач своїм листом від 18 червня 2020 року за №50/17-932Г звертався до Ковельського відділення АТ «Волиньгаз» про надання дозволу на подачу газу та про здійснення Первісним Відповідачем попередньої оплати за споживання газу в червні в сумі 6600 (том 2, а.с. 51).

Згідно до пункту 1 Розділу II Порядку постачання, підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема, відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником, що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Як уже було зазначено вище в даній постанові, постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; перевитрат добової норми (узгодженого договором графіка нерівномірної подачі природного газу) та/або місячного підтвердженого обсягу природного газу; розірвання договору постачання природного газу; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.

За необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти.

Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу. Постачальник має право здійснити заходи з обмеження чи припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ/ГТС. Для цього у постачальника має бути укладений з Оператором ГРМ/ГТС договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам. За необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу Оператором ГРМ/ГТС постачальник надсилає Оператору ГРМ/ГТС відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення), копію якого надсилає споживачу, в якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно обмежити чи припинити розподіл (транспортування) природного газу на об`єкт (об`єкти) споживача. У такому разі Оператор ГРМ/ГТС відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює відповідне обмеження чи припинення розподілу/транспортування природного газу з дотриманням правил безпеки та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема Кодексу газорозподільних систем або Кодексу газотранспортної системи.

У разі одержання повідомлення про припинення або обмеження постачання природного газу споживач зобов`язаний з дотриманням правил безпеки обмежити (припинити) власне споживання природного газу, а в разі, якщо обмеження (припинення) природного газу буде здійснюватися Оператором ГРМ/ГТС, ужити комплекс заходів, спрямованих на запобігання виникненню аварійних ситуацій, та підготувати власне газоспоживне обладнання до обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу.

У разі усунення споживачем до зазначеного в повідомленні часу фактів, що стали причиною надіслання повідомлення, і при цьому, якщо споживач завчасно (до дня припинення/обмеження) надав постачальнику підтвердні документи (а Оператору ГРМ/ГТС - копії), газопостачання не припиняється (не обмежується).

Відновлення газопостачання здійснюється за погодженням постачальника та після відшкодування споживачем витрат на припинення та відновлення газопостачання, що понесені постачальником та/або Оператором ГРМ/ГТС.

Відповідно враховуючи описаний вище алгоритм дій постачальника та споживача природного газу спрямовані на припинення постачання природного газу в площинні доказів, долучених до матеріалів справи, колегія суддів констатує, що Первісним Позивачем були вчинені всі дії спрямовані на зобов`язання Первісного Відповідача ужити комплекс заходів щодо припинення споживання природного газу, адже отримавши відповідні повідомлення та доручення (які в свою чергу відповідають формі повідомлення та доручення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 липня 2009 року №338) Первісний Відповідач зобов`язаний (відповідно до умов Порядку постачання природного газу) був вжити відповідних заходів щодо припинення постачання природного газу.

Адже якби не було відповідних повідомлень як зі сторони Первісного Позивача так і зі сторони АТ «Волиньгаз» Первісний Відповідач апріорі не вчиняв би будь-яких дій щодо припинення газопостачання.

Окрім того не заслуговують на увагу доводи Первісного Позивача щодо не отримання ним листів Первісного Відповідача від 18 червня 2020 року та 22 червня 2020 року на котрі покликається Первісний Відповідач в своїй апеляційній скарзі, адже таки листи адресовані були АТ «Волиньгаз» та спрямовані на відновлення газопостачання, отримання яких не заперечує АТ «Волиньгаз» (том 2, а.с. 97).

Отже, під час розгляду справи встановленні обставини щодо самостійного припинення Первісним Відповідачем газопостачання в силу дії Порядку постачання природного газу щодо зобов`язання Первісного Відповідач вчинити такі дії за наявності відповідної ініціативи з боку постачальника, після отримання відповідних повідомлень та доручень від постачальника та Оператора ГТС.

Колег суддів резюмуючи усе вищевстановлене в даній судовій постанові зауважує, що доказами дослідженими в ході розгляду справи встановлено - по-перше, відповідні дії постачальника за договором - Первісного позивача в правовому полі дії «Порядку постачання» направлені на припинення Первісним відповідачем газопостачання за Договором; по-друге, підтверджуються дії Первісного відповідача направленні на виконання приписів «Порядку постачання» щодо зобов`язання самостійного припинення газопостачання на підставі відповідних вимог споживача та Оператора ГТС. Тобто, під час припинення газопостачання за Договором, як Первісний позивач, так і Первісний відповідач, так і Оператор ГТС керувалися приписами «Порядку постачання природного газу», які передбачають або самостійне припинення споживачем газопостачання, у випадку відповідних вимог з боку постачальника, або примусово шляхом відповідних дій Оператора ГТС за дорученням постачальника.

Зважаючи на усе вищевстановлене в даній судовій постанові (що стало підставою для відмови у стягнення заборгованості по Договору в сумі 182811 грн 62 коп., з огляду на відсутність такої заборгованості) та існування встановлених обставини щодо припинення газопостачання Первісному відповідачу внаслідок відповідних дій Первісного Позивача та враховуючи те, що відновлення газопостачання здійснюється тільки за погодженням постачальника - Первісного Позивача, колегія суддів (діючи саме в площинні існування Порядку постачання природного газу) прийшла до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог Первісного Відповідача про визнання відмови від відновлення постачання природного газу незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно колегія суддів задовольняє зустрічну позовну вимогу та визнає незаконною відмову Первісного Позивача від відновлення постачання природного газу Первісному Відповідачу згідно умов рамкового договору постачання природного газу №EN-6 від 24 травня 2019 року та зобов`язує Первісного Позивача вчинити дії з відновлення постачання природного газу за договором для Первісного Відповідача.

Відтак приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання відмови від відновлення постачання природного газу незаконною та зобов`язання вчинити дії.

З огляду на усе вищевказане у даній постанові, Північно-західний апеляційний господарський суд, вважає подану Первісним Позивачем апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою, такою що спростовано усім вищевстановленим в даній судовій постанові.

В той же час апеляційна скарга подана Первісним Відповідачем є підставною та обгрунтованою.

Разом з тим, суд скасовує рішення Господарського суду Волинської області в частині відмови в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" та приймає в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволює, в іншій частині рішення залишає без змін.

Згідно частини 1 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що в силу дії пунктів 1, 2 та 3 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 ГПК України, за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, суд покладає на Прокурора.

Що ж стосується апеляційної скарги Первісного Позивача поданої на додаткове рішення, з підстав того, що суд першої інстанції мав би забезпечити ухвалення додаткового рішення в тому самому ж порядку, що й судове рішення, а саме мав би провести судове засідання в якому Первісний Позивач міг би заявити про неспівмірність судових витрат та їх зменшення, то колегія суддів зауважує наступне.

До винесення судового рішення по даній справі Первісним Відповідачем у відзиві на позов (та його представником в судовому засіданні 8 грудня 2020 року) було заявлено про покладення судових витрат на правничу допомогу на Первісного Позивача.

14 грудня 2020 року представник Первісного Відповідача через відділ документального забезпечення та контролю подано заяву про стягнення судових витрат на правову (правничу допомогу) у розмірі 27 800 грн, до якої долучено докази надіслання її Первісному Позивачу (том 2, а.с. 74-76).

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України: учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат.

За положеннями частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В силу дії статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Звертаючись до суду із заявою про розподіл витрат на професійну правову допомогу, Первісний відповідач вказав, що відповідно до пункту 3.1 договору про правничу допомогу, орієнтовна вартість послуг бюро за договором складає 35000 грн. Умови, строки та порядок розрахунків сторони оговорюють в додатку, який є невід`ємною частиною договору. Остаточна вартість послуг визначається в порядку, встановленому у додатку до цього договору.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 додатку №1 від 3 вересня 2020 року до договору про правничу допомогу, гонорар (винагорода) бюро за надання правничої допомоги за договором складається з гонорару за фактично надані послуги, а також додаткового гонорару у вигляді премії за досягнутий результат («гонорар успіху»). Сторони домовилися, що вартість години роботи бюро під час надання послуг складає 600 грн.

Вартість гонорару за фактично надані послуги за договором, складається з вартості відповідної кількості годин, витрачених бюро на надання послуг, визначених пунктом 1.4 договором, а також вартості послуг, визначених пунктом 1.5 додатку (представництво у суді).

Крім того, відповідно до пункту 1.7 додатку, у випадку прийняття рішення місцевим господарським судом про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог Первісного відповідача, клієнт додатково сплачує бюро гонорар у вигляді премії за досягнутий результат («гонорар успіху»), в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2 додатку №1 до договору, за наслідками надання зазначених у пунктах 1.4, 1.5 додатку послуг, бюро складає акт виконаних робіт та направляє його для підписання клієнту.

Відповідно до акту виконаних робіт від 8 грудня 2020 року, підписаного з боку ТзОВ «Компанія «Еелікон», бюро надано наступні послуги за договором наступною вартістю: 1) збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, що стосуються Справи, вивчення судової практики тощо (2 вересня 2020 року - 11 вересня 2020 року) - 10 годин, що складає 6 000 грн, виходячи з розрахунку 600 грн/год; надання консультацій та висновків, розроблення стратегії захисту інтересів клієнту з питань, визначених договором, участь в нарадах, засіданнях, переговорах із клієнтом під час вирішення справи (2 вересня 2020 року - 8 грудня 2020 року) - 5 годин, що складає 3000 грн, виходячи з розрахунку 600 грн/год; складання, формування відзиву на позов (15 вересня 2020 року) - 5 годин, що складає 3000 грн, виходячи з розрахунку 600 грн/год; складання, формування заперечень на відповідь на відзив на позов (20 листопада 2020 року) - 3 години, що складає 1800 грн, виходячи з розрахунку 600 грн/год; представництво клієнта під час розгляду справи місцевим господарським судом у підготовчому провадженні - 2500 грн; представництво клієнта під час розгляду справи місцевим господарським судом по суті - 1500 грн. Всього за період із 2 вересня 2020 року по 8 грудня 2020 року, згідно наведеного акту, надано послуг за договором про правову допомогу в розмірі 17800 грн.

Первісний Відповідач просить стягнути з Первісного Позивача (за первісним позовом) 27800 грн (з них 17 800 грн сума гонорару бюро за фактично надані послуги за договором та 10 000 грн додатковий гонорар у вигляді премії за досягнутий результат («гонорар успіху»)).

З долучених до матеріалів справи доказів, вбачається дотримання представником Первісного Відповідача вимог частини 8 статті 129 ГПК України, а саме щодо поданння доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після заявлення представником Позивача про такі судові витрати (в тому числі й у судовому засіданні).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з наведеного слідує, що до правової допомоги належать й: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (дана правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Колегія суддів враховує , що адвокат Бігдан О.А. готував та подавав зустрічну позовну заяву та приймав безпосередню участь у судових засіданнях в суді першої інстанції.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що із досліджених та поданих до матеріалів справи доказів вбачається, що в рамках даної справи адвокат Бігдан О.А. надавав правову допомогу Первісному відповідачу.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги .

Отже, достатньо підставою для визначення суми гонорару є його фіксований розмір та умови виплати у договорі про надання правової допомоги.

Окрім того, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає такої обов`язкової умови сплати гонорару як складення сторонами акту виконаних робіт.

Відтак, колегія суду вважає достатніми доказами надання правничої допомоги наданий договір в котрому міститься фіксована сума гонорару та зазначення характеру послуг, котрі надаються адвокатом.

Суд констатує при цьому, що Об`єднана Палата Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року зробила наступний правовий висновок, що: «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Таким чином, достатньо підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката.

В той же час зважаючи на доводи апеляційної скарги Первісного Позивача щодо вирішення питання про порядок розподілу судових витрат без проведення судового засідання, колегія суддів зауважує наступне.

Додатковим рішенням від 21 грудня 2020 року, яке було винесено без проведення судового засідання та повідомлення сторін, заяву Первісного Відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з Первісного Позивача на користь Первісного Відповідача 27800 грн витрат на правничу правову допомогу (том 2, а.с. 85-86)

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом частини четвертої статті 244 Господарського процесуального кодексу України вирішення питання щодо виклику сторони або інших учасників справи в судове засідання при ухваленні додаткового рішення належить до дискреційних повноважень суду. Разом з тим, зазначена норма кореспондується з вимогами частини третьої цієї ж статті щодо його ухвалення в тому самому порядку, що й судового рішення.

Поряд з цим, відповідно до приписів статті 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.

Таким чином, не забезпечення ухвалення додаткового судового рішення в тому самому порядку, що й судове рішення позбавляє особу можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема, заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та довести неспівмірність цих витрат.

Дана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року по справі №922/795/19.

У даній справі, рішення місцевого господарського суду було ухвалено у відкритому судовому засіданні, проте в подальшому місцевим господарським судом не вирішувалось питання необхідності призначення до розгляду заяви представника Первісного Відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в порядку визначеному частиною третьою статті 244 Господарського процесуального кодексу України, відповідно Первісний Позивач був позбавлений можливості заявити клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В той же час, зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо неможливості Первісного Позивача подати свої заперечення щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, колегія суддів констатує, що такі докази не були подані Первісним Позивачем до суду апеляційної інстанції як із поданням апеляційної скарги, так і з поданням відзиву на апеляційну скаргу Первісного Відповідача, що позбавляє суд апеляційної інстанції самостійно вирішувати питання щодо зменшення заявлених Первісним Відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката.

Частиною 4 статті 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права щодо порядку винесення додаткового судового рішення, передбаченого статтею 244 Господарського процесуального кодексу України, в площинні відсутності будь-яких доказів зі сторони Первісного Позивача щодо зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, зважаючи на обставин доведення в рамках даної справи адвокат Бігдан О.А. правової допомоги Первісному Відповідачу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Первісного Позивача є обгрунтованою та підставною, а відтак підлягає до задоволення.

При цьому, колегія суддів скасовує додаткове судове рішення Господарського суду Волинської області та прийняти нове додаткове рішення по справі, яким заяву Первісного Відповідача про розподіл витрат на професійну правову допомогу задовільняє та стгянує з Первісного Позивача на користь Первісного Відповідача 27800 грн витрат на правову (правничу) допомогу.

При цьому апеляційний господарський суд бере до уваги статтю 129 Господарського процесуального кодексу України (щодо розподілу судових витрат) та з огляду на те, що судом повністю відмовлено в первісному позові та задоволено зустрічний позов (винесено рішення на користь Первісного Відповідача), повністю покладає витрати на професійну правничу допомогу на Первісного Позивача (при цьому колегія суду критично оцінює незастосування даних норм місцевим господарським судом, адже в оспорюваному рішенні, котре частково скасовано апеляційним господарським судом не всі вимоги були винесені судом першої інстанції на користь Первісного Відповідача, тому роблячи такий розподіл місцевий господарський суд не врахував принцип пропорційності розподілу даних витрат відповідно до пропорційності задоволених вимог по справі).

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" на рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року в справі №903/590/20 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" на рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року в справі №903/590/20 - задоволити.

3. Рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року в справі №903/590/20 - скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" про визнання відмови від відновлення постачання природного газу незаконною та зобов`язання вчинити дії.

4. Прийняти в цій частині нове рішення, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення в редакції наступного змісту:

"2. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" задоволити.

Визнати незаконною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" від відновлення постачання природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон", згідно умов рамкового договору постачання природного газу №EN-6 від 24 травня 2019 року та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (45000, Волинська область, місто Ковель, вул. Залізнична, будинок 5, ) вчинити дії з відновлення постачання природного газу за договором для Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" (45007, Волинська область м. Ковель, вул. Варшавська, 1, )."

5. В іншій частині рішення Господарського суду Волинської області від 8 грудня 2020 року в справі №903/590/20 залишити без змін.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (45000, Волинська область, місто Ковель, вул. Залізнична, будинок 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" (45007, Волинська область м. Ковель, вул. Варшавська, 1, ) 2102 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд зустрічної позовної заяви та 3153 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

7. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" на додаткове судове рішення Господарського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року в справі №903/590/20 - задоволити.

8. Додаткове судове рішення Господарського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року в справі №903/590/20 - скасувати.

9. Прийняти нове додаткове рішення по справі №903/590/20, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" про розподіл витрат на професійну правову допомогу задоволити.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (вул.Залізнична, 5, м.Ковель, Волинська область, 45000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" (вул.Варшавська, 1, м.Ковель, Волинська область, 45007, ) 27800 грн витрат на правову (правничу) допомогу.

11. Господарському суду Волинської області видати відповідні накази.

12. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

13. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

14. Справу №903/590/20 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.