РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа № 910/19131/20

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 167 812,07 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач, ДП «МА «Бориспіль») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» (далі - відповідач, ТОВ «ІНТЕРАВІА») про стягнення 167 812,07 грн заборгованості на підставі Договору оренди № 1810 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 01.04.2016 (далі - Договір), з якої: 124 478,13 грн основного боргу; 8 445,82 грн пені; 31 286,83 грн штрафу; 1 964,19 грн 3% річних; 1 637,10 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача орендну плату (відповідно до п. 3.6 Договору) за користування майном у період березень-липень 2020, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 124 478,13 грн (основний борг).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 позовну заяву Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19131/20, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - третя особа, РВ ФДМУ).

Суд повідомляв позивача, відповідача та третю особу про відкриття провадження у справі № 910/19131/20.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем, відповідачем та третьою особою ухвали Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 про відкриття провадження у справі № 910/19131/20.

31.12.2020 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд:

1) відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог;

2) зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях забезпечити перерахунок орендної плати наступним чином:

- з 12.03.2020 по 16.03.2020 (включно) - 50% на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 (далі - Постанова № 611);

- з 17.03.2020 по 14.06.2020 (включно) - звільнити від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України;

- з 15.06.2020 і до завершення карантину, встановленого КМУ - 50% на підставі Постанови № 611 від 15.07.2020;

3) зобов`язати ДП «МА «Бориспіль» здійснити перерахунок орендної плати наступним чином:

- з 12.03.2020 по 16.03.2020 (включно) - 50% на підставі Постанови № 611 від 15.07.2020;

- з 17.03.2020 по 14.06.2020 (включно) - звільнити від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України;

- з 15.06.2020 і до завершення карантину, встановленого КМУ - 50% на підставі Постанови № 611 від 15.07.2020.

У відзиві відповідач зазначив, що після отримання від ДП «МА «Бориспіль» рахунків за березень, квітень, травень, червень та липень 2020 року, відповідач неодноразово звертався до РВ ФДМУ та ДП «МА «Бориспіль» з вимогами переглянути розмір орендної плати. У відповідь, ДП «МА «Бориспіль» зазначав, що заяви щодо зменшення орендної плати можуть бути задоволені за умови затвердження КМУ проекту постанови «Про питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» (лист № 19-22/1-301 від 23.06.2020), що перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від РВ ФДМУ (лист, додатковий договір), за яким такий перерахунок буде можливим (лист № 25-22-282 від 11.09.2020), про необхідність додаткового договору як підстави для коригування рахунків (листи № 19-22/1-454 від 03.11.2020, № 19/22/1-485 від 25.11.2020). РВ ФДМУ листом № 50-02.02-4120 від 02.10.2020 зазначив відповідачу, що орендоване приміщення не підпадає під критерії, визначені Постановою № 611

Відповідач вказав, що у зв`язку з рішенням ДП «МА «Бориспіль» перевести обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F», відповідач на підставі наказу генерального директора ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 27 від 17.03.2020 тимчасово зупинило свою діяльність в пасажирському терміналі «D» з 18.03.2020. Наказом генерального директора ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 29 від 31.03.2020 у ТОВ «ІНТЕРАВІА» встановлено простій з 04.04.2020 по 24.04.2020. Відповідно до положень п. 39 розділу ІІІ Правил охорони повітряних суден та інших об`єктів цивільної авіації, забезпечення контролю доступу до них, затверджених наказом Державної авіації України № 1017 від 07.08.2019, ст. 1 Положення про перепустки ДП «МА «Бориспіль» від 04.03.2019, працівникам ТОВ «ІНТЕРАВІА» було заборонено перебувати в орендованому приміщення без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу.

Відповідач зазначив про неможливість користування орендованим приміщенням у період з 18.03.2020 по 14.06.2020 включно, з огляду на постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 23.03.2020 № 228, від 20.05.2020 № 392, від 12.06.2020 № 477, розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р та закриття пасажирського терміналу «D», що посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1462 про форс-мажорні обставини. За вказаних обставин відповідач вважає, що має бути звільнений від орендної плати в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України.

Відповідач вважає, що орендна плата з період з 12.03.2020 по 16.03.2020 та з 15.06.2020 і до завершення карантину, встановленого КМУ, має нараховуватись у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати на підставі п. 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, оскільки орендовані приміщення не використовувались в підприємницькій діяльності відповідача у повному обсязі через запроваджені карантинні обмеження та заборони (а саме через закриття пунктів пропуску через державний кордон, заборону і подальше обмеження повітряних перевезень та заборону в`їзду на територію України, припинення повітряного, залізничного та автомобільного сполучення), та на підставі Постанови № 611, враховуючи, що орендоване приміщення, в якому розташовано структурний підрозділ ТОВ «ІНТЕРАВІА» та яке використовується з адміністративно-побутовою метою, підпадає під визначення «офісного приміщення (зокрема в аеропортах)» згідно Постанови № 611.

За контррозрахунком відповідача до перерахування позивачу за період з березня по липень 2020 року належить 28 256,06 грн орендної плати, а не 124 478,13 грн заявлених позивачем.

У відзиві відповідач також зазначив про відсутність підстав для нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач виставив рахунки, які всупереч законодавству нараховували орендну плату у повному обсязі, та зважаючи на те, що Договором не передбачено сплату штрафу та пені на користь балансоутримувача.

14.01.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечив доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності підстав для нарахування орендної плати в повному обсязі, щодо застосування положень Постанови № 611 до спірних правовідносин та щодо відсутності підстав для нарахування штрафних санкцій. На думку позивача, факт настання форс-мажорних обставин не звільняє від зобов`язань щодо виконання договору, а лише скасовує відповідальність за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань; умовами Договору не визначено ані обставин, які через їх надзвичайний характер є підставою для звільнення відповідача від відповідальності у випадку порушення умов Договору через дані обставини, ані порядок засвідчення факту виникнення таких обставин. У випадку форс-мажору звільнення може бути застосоване лише до відшкодування збитків і неустойки (пені, штрафу) і не є підставою для звільнення від сплати інфляційних втрат і 3% річних. Позивач зазначив, що враховуючи цільове призначення майна, до визначених умовами Договору правовідносин могли б бути застосовані положення Додатку 2 до Постанови № 611, який визначає перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%. Разом з цим, Постановою № 611 не визначено, з якого моменту орендодавцем має бути забезпечено нарахування орендної плати згідно з Додатком 2 до неї, що за своєю правовою природою є зміною істотної умови договору (зменшення розміру орендної плати). На твердження позивача, підстави для застосування умов Додатку 2 до Постанови № 611 в частині розміру орендної плати наявні лише з моменту внесення відповідних змін до договору. Зміни до умов Договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі Додатку 2 до Постанови № 611 сторонами не вносились.

25.01.2021 через відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшли пояснення, які третя особа просила врахувати при розгляді справи, зокрема зазначила, що листом від 02.10.2020 № 50-0202-4120 третя особа як орендодавець за Договором відмовила відповідачу в перерахунку орендної плати, так як мета використання орендованого державного майна за Договором не підпадає під критерії, визначені Постановою № 611.

08.02.2021 та 11.02.2021 через відділ діловодства суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, направлені відповідно засобами електронного та поштового зв`язку.

У наведених запереченнях відповідач зазначив, що позивач помилково тлумачить роль форс-мажорних обставин. Відповідач звернув увагу, що у відзиві він посилається на форс-мажорні обставини не як на підставу для звільнення від виконання зобов`язання та від відповідальності за невиконання зобов`язання, а як на підставу неможливості використовувати орендоване майно, така неможливість використовувати орендоване майно внаслідок форс-мажорних обставин, відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, є підставою для звільнення відповідача від орендної плати.

Відповідач також зазначив, що у відзиві він посилався на ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України як на підставу для звільнення від орендної плати в період з 17.03.2020 по 14.06.2020, а на Постанову № 611 - як на підставу для зменшення орендної плати на 50% в період з 12.03.2020 по 16.03.2020 включно та з 15.06.2020 і до закінчення карантину (тобто в період, який не охоплюється періодом, зазначеним в сертифікаті Торгово-промислової палати України).

Відповідач вважає помилковими твердження позивача про те, що Постанова № 611 не визначає, з якого моменту орендодавцем має бути забезпечено перерахунок орендної плати. З урахуванням приписів наведеної постанови та постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211 (останньою з 12.03.2020 встановлено на усій території України карантин) відповідач вважає, що датою, з якої орендодавцем має бути забезпечено перерахунок орендної плати є 12.03.2020.

Щодо порядку внесення змін до договору оренди державного майна, відповідач вважає, що у такому випадку підлягають застосуванню приписи ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Постанови № 611.

Відповідач зазначив, що норма про обов`язок внесення орендної плати незалежно від результатів господарської діяльності не конкурує з положеннями ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Відповідач вважає, що: позивач не має права вимагати сплати орендної плати за період, коли у відповідача не було можливості користуватись орендованим майном; позивач не має права вимагати сплати орендної плати у повному обсязі з 12.03.2020 по 16.03.2020 та з 15.06.2020 і до кінця карантину, оскільки це суперечить Постанові № 611; у позивача не має права нарахування пені та 21% штрафу, оскільки між позивачем та відповідачем відсутній правочин щодо забезпечення 30% орендної плати пенею та штрафом; у позивача не має права нарахування 3% річних та інфляційного збільшення боргу, оскільки позивач виставив рахунки, які всупереч законодавству нараховували орендну плату в повному обсязі.

З 16.01.2021 по 22.02.2021 суддя Гумега О.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 01.04.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, яке відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець, третя особа), та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» (орендар, відповідач) був укладений Договір оренди № 1810 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі - Договір або Договір № 1810 від 01.04.2016).

Також до Договору були укладені додаткові Договори, що є його невід`ємною і складовою частиною:

- Додатковий договір № 1 від 31.03.2017;

- Додатковий договір № 2 від 02.04.2018;

- Додатковий договір № 3 від 03.04.2019 (з додатком);

- Додатковий договір № 4 від 09.12.2019.

Відповідно до пункту 1.1 Договору в редакції Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 1.4.40, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 40,6 кв. м, що розташоване на 1-му поверсі пасажирського терміналу «D» (далі - майно), що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31 грудня 2018 року і становить за незалежною оцінкою - 3 772 110,00 грн, без врахування ПДВ.

Згідно п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення кімнати відпочинку персоналу.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта передачі - приймання майна (п. 2.1 Договору).

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 1810 від 01.04.2016 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором оренди.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання умов Договору № 1810 від 01.04.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - нежитлове приміщення № 1.4.40, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 40,6 кв. м, що розташоване на 1-му поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», що обліковується на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Наведене підтверджується наявним в матеріалах справи Актом приймання-передачі орендованого майна від 01.04.2016, який підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений їх печатками.

З умовами п. 2 Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 сторони домовились, продовжити термін дії Договору на 1 рік до 31.03.2020 включно.

Згідно п. 10.4 Договору в редакції Додаткового договору № 4 від 09.12.2019 у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяці цей Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються договором про внесення змін до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Станом на дату розгляду справи по суті Договір № 1810 від 01.04.2016 чинний, докази протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 3.2 Договору в редакції Додаткового договору № 3 від 03.04.2019 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць оренди грудень 2018 року - 47 151,38 грн без ПДВ.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки орендоване майно є державною власністю, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон), який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

За змістом частини першої статті 2 Закону, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, яке необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктом 3.3 Договору сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно пунктом 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% на 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Умовами п. 5.7 Договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно п. 5.2 Договору орендар зобов`язаний до 15 числа місяця, наступного за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача Акт приймання-здачі виконаних послуг та рахунок. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами.

З матеріалів справи судом встановлено, що для сплати орендної плати за період з лютого по липень 2020 року позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 357 563,59 грн:

- рахунок-фактура № 76/251 від 29.02.2020 на суму 58 816,09 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 29.02.2020;

- рахунок-фактура № 76/490 від 31.03.2020 на суму 59 286,62 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020;

- рахунок-фактура № 76/731 від 30.04.2020 на суму 59 760,91 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020;

- рахунок-фактура № 76/912 від 31.05.2020 на суму 59 940,19 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020;

- рахунок-фактура № 76/1118 від 30.06.2020 на суму 60 060,07 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2020;

- рахунок-фактура № 76/1276 від 31.07.2020 на суму 59 699,71 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2020.

Згідно наявних в матеріалах справи копій Реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів, зазначені рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг за період з лютого по липень 2020 року були отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА».

Як зазначив позивач, згідно з умовами п. 5.2 Договору акти приймання-здачі виконаних послуг за період з лютого по липень 2020 року вважаються підписаними сторонами.

Враховуючи умови п. 3.6 Договору відповідач (орендар) відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України, мав сплати на користь позивача (балансоутримувача) за оренду майна:

- 24 506,70 грн за рахунком-фактурою № 76/251 від 29.02.2020 згідно Акту приймання- здачі виконаних послуг від 29.02.2020 у строк до 15.03.2020;

- 24 702,76 грн за рахунком-фактурою № 76/490 від 31.03.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020 у строк до 15.04.2020;

- 24 900,38 грн за рахунком-фактурою № 76/731 від 30.04.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020. у строк до 15.05.2020;

- 24 975,08 грн за рахунком-фактурою № 76/912 від 31.05.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020 у строк до 15.06.2020;

- 25 025,03 грн за рахунком-фактурою № 76/1181 від 30.06.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2020 у строк до 15.07.2020;

- 24 874,88 грн за рахунком-фактурою № 76/1276 від 31.07.2020 згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2020 у строк до 15.08.2020.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором № 1810 від 01.04.2016 відповідач не сплатив на користь позивача в повному обсязі орендну плату за період з лютого по липень 2020 року, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 148 984,83 грн.

На підставі приписів статей 222, 224 ГК України позивачем було пред`явлено відповідачу претензії № 35-28/5-62 від 10.06.2020 на суму 74 109,84 грн заборгованості за Договором в період з лютого по квітень 2020 року та № 35-28/5-144 від 03.09.2020 на суму 148 984,83 грн заборгованості за Договором в період з лютого по липень 2020 року.

14.08.2020 позивач отримав відповідь ТОВ «ІНТЕРАВІА» (лист № 01-10.1-328 від 07.08.2020) на претензію № 35-28/5-62 від 10.06.2020, згідно з якою відповідач не визнав вимоги ДП «МА «Бориспіль» щодо сплати суми заборгованості за період лютий-квітень 2020 року.

Претензія позивача № 35-28/5-144 від 03.09.2020 залишена відповідачем без надання письмової відповіді, хоча була отримана представником відповідача 08.09.2020.

Проте, 16.09.2020 на розрахунковий рахунок позивача в рахунок погашення заборгованості відповідача за Договором № 1810 від 01.04.2016 за лютий 2020 року надійшли грошові кошти в сумі 24 506,70 грн.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за користування майном на підставі Договору № 1810 від 01.04.2016 за період з березня по липень 2020 року становить 124 478,13 грн (148 984,83 грн - 24 506,70 грн = 124 478,13 грн).

З огляду на зазначене, позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 124 478,13 грн основного боргу.

Враховуючи, що зобов`язання з оплати орендної плати за лютий 2020 відповідачем виконано у повному обсязі, однак поза межами строку оплати, то за прострочення виконання зобов`язання за лютий 2020 - липень 2020 позивачем було нараховано до стягнення з відповідача також 8 445,82 грн пені, 31 286,83 грн штрафу, 1 964,19 грн 3% річних, 1 637,10 грн інфляційних втрат.

Відповідач позов не визнає, в обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що він, як підприємство, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, зокрема, в Міжнародному аеропорті «Бориспіль», відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» має право на зменшення орендної плати на 50% від суми нарахованої орендної плати за періоди з 12.03.2020 по 16.03.2020 та з 15.06.2020 і до завершення карантину, встановленого КМУ.

Також, посилаючись на положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідач вважає, що, оскільки під час дії карантинних обмежень термінал «D» Міжнародного аеропорту «Бориспіль» був зачинений і не використовувався, у зв`язку з відсутністю авіаційного пасажирського сполучення, то у позивача були відсутні підстави для нарахування орендних платежів за період, коли відповідач не мав доступу до орендованого приміщення, а саме: за період 17.03.2020 по 14.06.2020. Неможливість користування орендованим приміщенням в зазначений період посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1462 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (від 21.08.2020 № 1318/05-4).

Дослідивши матеріали справи, суд відхиляє твердження відповідача з таких підстав.

Як встановлено судом, акти приймання-здачі виконаних послуг за лютий - липень 2020 по Договору № 1810 від 01.04.2016, отримані відповідачем від ДП «МА «Бориспіль» разом з рахунками-фактурами за лютий - липень 2020 року, не були підписані відповідачем.

Отримавши відповідні рахунки та акти приймання-здачі виконаних послуг, відповідач звернувся до РВ ФДМУ, до ДП «МА «Бориспіль» з листами № 01.10.1-194 від 17.04.2020, № 01.10.1-228 від 19.05.2020, № 01.10.1-256 від 15.06.2020, № 01-08-305 від 22.07.2020, № 01.10.1-363 від 19.08.2020, відповідно до яких заперечив проти прийняття до обліку та сплати рахунків-фактур та актів приймання-здачі виконаних послуг за березень - липень 2020 року, просив скорегувати рахунки за березень - липень 2020 року з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (якою з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин), розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р (яким тимчасово закрито з 00 год 00 хв. 17.03.2020 пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення), постанову Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 № 228 (якою заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою), постанову Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

У відповідь на листи відповідача, ДП «МА «Бориспіль» зазначив, що заяви щодо зменшення орендної плати можуть бути задоволені за умови затвердження КМУ проекту постанови «Про питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» (лист № 19-22/1-301 від 23.06.2020), що перерахунок орендної плати буде можливим після отримання відповідного роз`яснення від РВ ФДМУ (лист, додатковий договір), за яким такий перерахунок буде можливим (лист № 25-22-282 від 11.09.2020), про необхідність додаткового договору як підстави для коригування рахунків (листи № 19-22/1-454 від 03.11.2020, № 19/22/1-485 від 25.11.2020).

РВ ФДМУ листом № 50-02.02-4120 від 02.10.2020 зазначив відповідачу, що орендоване приміщення не підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

Проаналізувавши доводи позивача та відповідача, зміст листування сторін, суд зауважує, що фактично між орендарем та балансоутримувачем не було досягнуто згоди щодо задоволення звернень орендаря та зміни розміру орендної плати у спірний період; балансутримувачем (позивачем) пред`явлено до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі несплаченої орендної плати за виставленими рахунками у повному обсязі, проти відповідного нарахування відповідач заперечує з вищевикладених підстав.

Щодо посилань відповідача на ч. 6 ст. 762 ЦК України, суд зазначає наступне.

Умовами частини 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17.

За нормою частини першої статті 19 Закону орендар зобов`язаний вносити орендну плату незалежно від наслідків його господарської діяльності саме за користування об`єктом оренди. Ця норма не конкурує з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України, яка звільняє орендаря від плати за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки ці обставини є окремими та незалежними від наслідків його господарської діяльності.

У випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 762 ЦК України), він звільняється від обов`язку вносити орендну плату, який покладено на нього частиною третьою статті 18 та частиною першою статті 19 Закону на весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Тобто орендодавець не має права вимагати від орендаря сплачувати орендну плату за договором оренди державного майна за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане орендарем, через обставини, за які він не відповідає. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 915/1046/19.

На підтвердження обставин щодо неможливості користування орендованим майном відповідач у відзиві посилається на рішення ДП «МА «Бориспіль» перевести обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F», у зв`язку з чим відповідно до наказу генерального директора ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 27 від 17.03.2020 було тимчасово зупинено діяльність ТОВ «ІНТЕРАВІА» з обслуговування пасажирів та повітряних суден в пасажирському терміналі «D», а наказом генерального директора ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 29 від 31.03.2020 у ТОВ «ІНТЕРАВІА» встановлено простій з 04.04.2020 по 24.04.2020.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження заборони на здійснення відповідачем господарської діяльності та відповідно використання орендованого приміщення для такої діяльності відповідачем не надано.

Суд звертає увагу на те, що обмеження регулярних пасажирських перевезень та переведення обслуговування рейсів з пасажирського терміналу «D» до терміналу «F» не позбавляє відповідача права доступу до орендованого приміщення та його використання.

Надана роздруківка з сайту позивача про закриття терміну «D» Міжнародного аеропорту «Бориспіль» не є доказом обмеження відповідача у реалізації використання працівниками відповідача орендованого приміщення.

Посилання відповідача на положення п. 39 розділу ІІІ Правил охорони повітряних суден та інших об`єктів цивільної авіації, забезпечення контролю доступу до них, затверджених наказом Державної авіації України № 1017 від 07.08.2019 (далі - Правила), ст. 1 Положення про перепустки ДП «МА «Бориспіль» від 04.03.2019 (далі - Положення), з урахуванням яких відповідач стверджував, що працівникам ТОВ «ІНТЕРАВІА» було заборонено перебувати в орендованому приміщення без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу, суд відхиляє як безпідставні. Так, згідно п. 39 наведених Правил, забороняється залишатися працівникам без дозволу керівника відповідного структурного підрозділу на території контрольованої зони суб`єкта авіаційної діяльності та його об`єктах після закінчення робочого часу (зміни) або проходити на об`єкти в неробочий час, а згідно ст. 1 Положення контрольована зона - робоча площа аеропорту, прилегла до неї територія та розташовані поблизу будівлі або їх частини, доступ до яких контролюється. Натомість, жодні належні докази позбавлення відповідача можливості доступу до орендованого приміщення та користування ним у робочий час, заборони доступу відповідачу до орендованого приміщення, - відповідачем суду не надані.

Крім того, на підтвердження неможливості користування орендованим приміщенням в період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно та наявності підстав для звільнення від орендної плати у цей період відповідач посилається на сертифікат Торгово-промислової палати України № 3100-20-1462 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (від 21.08.2020 № 1318/05-4).

Судом досліджено, що наведеним сертифікатом Торгово-промислова палата України засвідчила ТОВ «ІНТЕРАВІА» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, щодо обов`язку (зобов`язання) користування державним нерухомим майном - нежитловим приміщенням № 1.4.40, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, загальною площею 40,6 кв. м, що розміщене на 1-му поверсі пасажирського терміналу «D», що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за Договором № 1810 від 01.04.2016 у термін з 17.03.2020 щодо форс-мажорних обставин, які унеможливили його виконання в зазначений термін, період дії форс-мажорних обставин: з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно.

При цьому суд звертає увагу, що наведений сертифікат видано Торгово-промисловою палатою України 21.08.2020 на звернення відповідача № 01-12-352 від 13.08.2020, тобто вже після завершення періоду, стягнення заборгованості за який є предметом спору у даній справі. Також, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до третьої особи (орендодавця), позивача (балансоутримувача) щодо звільнення від сплати орендної плати або зменшення її розміру з огляду на наведений сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд зауважує, що умовами укладеного між сторонами Договору № 1810 від 01.04.2016 умов та підстав звільнення від обов`язку оплати орендної плати, у т.ч. з підстав настання форс-мажорних обставин, не передбачено.

Крім того, саме лише посилання відповідача на те, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів з 12.03.2020 та встановлення КМУ України відповідних обмежень у сфері авіаперевезень та закриття кордонів, ТОВ «ІНТЕРАВІА», як підприємство, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, тимчасово призупинило виробничу діяльності, оголосило простій, не є безумовною підставою настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах щодо оренди державного нерухомого майна, оскільки має бути оцінено неможливість використання орендованого майна відповідача у сукупності з усіма обставинами.

Пунктом 14 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Відповідно до Договору № 1810 від 01.04.2016 орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Фонд державного майна України листом № 10-16-8306 від 30.04.2020 «Щодо деяких питань реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2020 рік» надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно:

1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.

2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України.

3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.

4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.

З викладеного вище вбачається, що задля реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця - Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і це право, як вбачається з наданих відповідачем листів, було реалізоване.

Водночас, будь-яких доказів встановлення у визначеному порядку обстеження орендованого приміщення з метою фіксування доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди та складання відповідного акту суду не надано.

Таким чином, суд, оцінивши доводи сторін та надані докази, дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав у розумінні ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України для звільнення від сплати орендної плати у період з 17.03.2020 по 14.06.2020 включно, що становить частину спірного періоду у даній справі.

Щодо посилань відповідача на Постанову Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», суд зазначає наступне.

Пунктом 3.5 Договору № 1810 від 01.04.2016 передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - Постанова № 611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Так пунктом 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Згідно пункту 2 Постанови № 611 постановлено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Враховуючи зазначене, від орендної плати звільняються лише ті орендарі, що зазначені у Додатку 1 до Постанови № 611.

Відповідач до визначеного переліку орендарів згідно Додатку 1 до Постанови № 611 не входить.

У Додатку 2 до Постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків. До таких орендарів віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах) (абз. 14 п. 1 Додатку 2 до Постанови № 611).

Відповідач, як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення кімнат відпочинку персоналу, не входить до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків (Додаток 2 до Постанови № 611), оскільки визначена у п. 1.2 Договору № 1810 від 01.04.2016 мета використання орендованого майна не підпадає під критерії, визначені Додатком 2 до Постанови № 611 і таке не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Внутрішні документи відповідача (розпорядження ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 01 від 15.01.2020 «Про розміщення підрозділів Дирекції з ОПС а/п «Бориспіль», Організаційна структура ТОВ «ІНТЕРАВІА» та Організаційно-технологічна структура Дирекції з обслуговування ПС в аеропорту «Бориспіль», затверджені

наказом директора ТОВ «ІНТЕРАВІА» № 16-ш/р від 22.07.2019) не приймаються судом у якості належних і допустимих доказів на підтвердження того, що передане відповідачу в оренду за Договором майно є саме офісним приміщенням, як про це стверджує відповідач, оскільки згідно узгодженого сторонами пункту 1.2 Договору майно передане в оренду відповідачу з метою розміщення кімнати відпочинку персоналу.

Листом від 02.10.2020 № 50-0202-4120 Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях відмовило позивачу в перерахунку орендної плати за користування нерухомим державним майном, так як мета використання орендованого державного майна за Договором № 1810 від 01.04.2016 не підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

Таким чином, суд, оцінивши доводи сторін та надані докази, дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності підстав для зменшення орендної плати на 50% від суми нарахованої орендної плати за спірний період на підставі Постанови № 611.

Абзацем 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна України» встановлено, що орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди. Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна України»).

Згідно ч. 5 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не допускається внесення змін до договору оренди в частині зменшення суми орендної плати протягом строку його дії, крім випадків, визначених законодавством, з урахуванням вимог, передбачених Порядком передачі майна в оренду.

Відповідно до Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" (набрала чинності 17.06.2020):

« 127. Не допускається внесення змін до договору оренди в частині зменшення суми орендної плати (призупинення її нарахування тощо) протягом строку його дії, крім:

… випадку, коли можливість користування майном істотно зменшилася через обставини, за які орендар не відповідає (істотного пошкодження об`єкта оренди внаслідок дії обстави непереборної сили, які настали після підписанням сторонами акта приймання-передачі об`єкта, за умови, що відновлення об`єкта до того стану, в якому він перебував до настання таких обставин, потребуватиме капітального ремонту об`єкта оренди). У такому випадку зменшення орендної плати або тимчасове (на період здійснення капітального ремонту) звільнення орендаря від сплати орендної плати здійснюється в порядку, встановленому законодавством.

129. Для внесення змін до договору оренди орендар звертається до орендодавця із заявою, де зазначаються положення договору, які він пропонує змінити, та пояснення необхідності внесення таких змін.

130. Орендодавець протягом десяти робочих днів з моменту отримання заяви орендаря про зміни до договору оренди:

приймає рішення про задоволення заяви або про відмову у задоволенні заяви у випадках, передбачених цим пунктом Порядку;

надсилає заяву для погодження уповноваженому органу управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, відповідно до вимог законодавства, статуту або положення балансоутримувача.

Уповноважений орган управління протягом 40 робочих днів надає погодження або відмову у погодженні на внесення змін до договору оренди. Відсутність погодження або відмови у погодженні уповноваженого органу управління протягом 40 робочих днів з дати отримання заяви вважається погодженням уповноваженого органу управління рішення про задоволення заяви про внесення змін до договору оренди.

Орендодавець протягом п`яти робочих днів з дати отримання погодження уповноваженого органу управління на внесення змін до договору оренди приймає рішення про задоволення заяви орендаря.

Орендодавець протягом п`яти робочих днів з дати прийняття рішення про задоволення заяви орендаря готує проект додаткової угоди до договору оренди.

Орендодавець надсилає орендарю і балансоутримувачу лист про відмову у внесенні змін до договору оренди, що обов`язково містить обґрунтування та підстави прийнятого рішення, якщо:

орендодавець в межах своєї компетенції прийняв мотивоване рішення про відмову в задоволенні заяви орендаря про внесення змін до договору оренди;

уповноважений орган управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, прийняв рішення про відмову у внесенні змін до договору оренди».

Зміни до умов цього Договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін за умови погодження з балансоутримувачем та уповноваженим органом управління. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору (п. 10.3 Договору).

Жодні зміни щодо розміру орендної плати до Договору № 1810 від 01.04.2016 не вносились.

За встановлених обставин справи, суд зазначає, що відповідач повинен був у період з березня по липень 2020 року сплачувати орендну плату в розмірі та у строки, встановлені Договором № 1810 від 01.04.2020.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати за період з березня по липень 2020 року в розмірі 124 478,13 грн.

Оскільки, заборгованість відповідача по орендній платі у сумі 124 478,13 грн (основний борг) належним чином доведена, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог відповідача зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях забезпечити перерахунок орендної плати, а ДП «МА «Бориспіль» зобов`язати здійснити перерахунок орендної плати суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 165 ГПК України визначено, відзив повинен містити:

1) найменування (ім`я) позивача і номер справи;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, за наявності;

3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем;

4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується;

5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;

7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті;

8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З аналізу правової норми ст. 165 ГПК України вбачається, що чинним законодавством не передбачено можливість викладення у відзиві на позовну заяву вимог зобов`язального характеру.

Суд звертає увагу на те, що предметом даного позову є заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендних платежів згідно Договору № 1810 від 01.04.2016 за період з березня по липень 2020 року, а не неприйняття позивачем та третьою особою рішення про перерахунок орендної плати за вказаний період.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у загальній сумі 8 445,82 грн.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована невчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Згідно наданого позивачем розрахунку пені, останній просить суд стягнути з відповідача:

- 1 826,62 грн пені за період з 16.03.2020 по 16.09.2020 за прострочення сплати орендної плати за рахунком-фактурою № 76/251 від 29.02.2020 на суму 24 506,70 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 29.02.2020;

- 1 933,02 грн пені за період з 16.04.2020 по 18.11.2020 за прострочення сплати орендної плати за рахунком-фактурою № 76/490 від 31.03.2020 на суму 24 702,76 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020;

- 1 600,16 грн пені за період з 16.05.2020 по 18.11.2020 за прострочення сплати орендної плати за рахунком-фактурою № 76/731 від 30.04.2020 на суму 24 900,38 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020;

- 1 277,41 грн пені за період з 16.06.2020 по 18.11.2020 за прострочення сплати орендної плати за рахунком-фактурою № 76/912 від 31.05.2020 на суму 24 975,08 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020;

- 1 033,82 грн пені за період з 16.07.2020 по 18.11.2020 за прострочення сплати орендної плати за рахунком-фактурою № 76/1118 від 30.06.2020 на суму 25 025,03 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2020;

- 774,79 грн пені за період з 16.08.2020 по 18.11.2020 за прострочення сплати орендної плати за рахунком-фактурою № 76/1276 від 31.07.2020 на суму 24 874,88 грн згідно Акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2020.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що прострочення відповідача зі сплати орендних платежів за березень 2020 року виникло з 16.04.2020, за квітень 2020 року - з 16.05.2020.

Отже, нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів за березень та квітень 2020 року можливе за період 6 місяців.

Проте, судом встановлено, що позивач не врахував положення ч. 6 ст. 232 ГК України та не вірно визначив періоди нарахування пені за березень та квітень 2020 року.

Суд також зазначає про безпідставне включення до періоду прострочення оплати орендної плати за лютий 2020 року день оплати (16.09.2020), станом на який борг вже не існував.

З огляду на зазначене, вірними періодами нарахування пені є:

- за лютий 2020 року - період з 16.03.2020 по 15.09.2020;

- за березень 2020 року - період з 16.04.2020 по 15.10.2020;

- за квітень 2020 року - період з 16.05.2020 по 15.11.2020.

Періоди нарахування пені за прострочення сплати орендних платежів за вересень, травень-липень 2020 року позивачем визначені вірно.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставності стягнення на користь балансоутримувача пені, враховуючи загальні умови розподілу між орендодавцем та балансоутримавачем орендної плати та, відповідно, отримання права балансоутримувача на нарахування штрафних санкцій за невиконання цього зобов`язання відповідачем відповідно до цієї пропорції.

Перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем, судом встановлено, що позивач здійснює нарахування пені саме на частину заборгованості, яка підлягає стягненню на користь балансоутримувача.

З урахуванням вищенаведеного, суд за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» здійснивши власний розрахунок пені, встановив, що вірною сумою пені є 8 137,90 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 445,82 грн пені підлягають частковому задоволенню в сумі 8 137,90 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 31 286,83 грн.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 3.8 Договору сторони погодили, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставності стягнення на користь балансоутримувача 21% штрафу, враховуючи загальні умови розподілу між орендодавцем та балансоутримавачем орендної плати та, відповідно, отримання права балансоутримувача на нарахування штрафних санкцій за невиконання цього зобов`язання відповідачем відповідно до цієї пропорції.

Судом встановлено, що позивач здійснює нарахування штрафу у розмірі 21% саме на частину заборгованості, яка підлягає стягненню на користь балансоутримувача.

Здійснивши перевірку розрахунку штрафу, наведеного позивачем у позовній заяві, суд встановив, що вірною сумою штрафу є 31 286,81 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 286,83 грн штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі 31 286,81 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 964,19 грн 3 % річних та 1 637,10 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 1 964,19 грн 3 % річних та 1 637,10 грн інфляційних втрат, суд зазначає про безпідставне включення до періоду прострочення оплати орендної плати за лютий 2020 року дня оплати (16.09.2020), станом на який борг вже не існував.

Таким чином, за перерахунком суду, здійсненим за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», належними до стягнення з відповідача є 1 962,18 грн 3 % річних та 1637,10 грн інфляційних втрат, (в межах розрахунку позивача, оскільки нарахований судом розмір інфляційних втрат є більшим).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 517,19 грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 512,54 грн покладається на відповідача, а судовий збір у сумі 4,65 грн покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА» (Україна, 01034, місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 4; ідентифікаційний код 33240887) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Україна, 08300, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Бориспіль-7; ідентифікаційний код 37472062) 124 478,13 грн (сто двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят вісім гривень 13 коп.) основного боргу, 8 137,90 грн (вісім тисяч сто тридцять сім гривень 90 коп.) пені, 31 286,81 грн (тридцять одну тисячу двісті вісімдесят шість гривень 81 коп.) штрафу, 1 962,18 грн (одну тисячу дев`ятсот шістдесят дві гривні 18 коп.) 3% річних, 1 637,10 грн (одну тисячу шістсот тридцять сім гривень 10 коп.) інфляційних втрат та 2 512,54 грн (дві тисячі п`ятсот дванадцять гривень 70 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 23.02.2021.

Суддя Гумега О.В.