ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Справа №914/1483/15

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю серкетаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Державного концерну «Укроборонпром» №ИОР2.2-12126 від 03.12.2020 (вх.№01-05/3602/20 від 08.12.2020)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.11.2020 (суддя Матвіїв Р.І.)

у справі №914/1483/15

за позовом: Державного концерну « Укроборонпром» , м. Київ

до відповідача: Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» , м.Львів

про стягнення 14 513 219 грн. 17 коп.

за участю представників:

від позивача: О. Павленко представник

від відповідача: не з`явився

Учаснику процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.11.2020 у справі №914/1483/15 відмовлено в задоволенні заяви Державного концерну «Укроборонпром» про видачу дубліката виконавчого документа ухвали про затвердження мирової угоди у справі №914/1483/15.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник 16.11.2020 звернувся до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівської області із апеляційною скаргою, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку ДК «Укроборонпром» на апеляційне оскарження та поновити такий строк, скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.11.2020 та прийняти нове рішення про задоволення заяви ДК «Укроборонпром» про видачу дубліката виконавчого документа.

Згідно із супровідним листом Господарського суду Львівської області №914/1483/15/1/20 від 08.12.2020 апеляційна скарга з доданими документами та матеріали справи №914/1483/15 надійшли на адресу Західного апеляційного господарського суду 08.12.2020.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 справу №914/1483/15 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В.,Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 10.02.2021.

В судовому засіданні 10.02.2021 представник апелянта надала суду пояснення щодо доводів апеляційної скарги, просила оскаржену ухвалу скасувати та зобов`язати суд першої інстанції видати дублікат виконавчого документа, а саме ухвали Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, зважаючи на те, що відповідно до ч.2 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення, а відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/1483/15 за позовом Державного концерну «Укроборонпром» до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про стягнення 14 513 219 грн. 17 коп.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 було затверджено мирову угоду, укладену між Державним концерном «Укроборонпром» та Державним підприємством «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут», відповідно до умов якої сторони домовились про відстрочення погашення заборгованості щодо основної суми боргу ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» перед ДК «Укроборонпром» у розмірі 11 000 000,00 грн до 01.06.2017, ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» зобов`язався погасити основну суму боргу за погодженим графіком розстрочення з червня 2017 по травень 2019 року в розмірі 458 333,33 грн щомісяця, відшкодувати судовий збір у розмірі 73 080, 00 грн. у строк до 31.12.2015, погасити заборгованість щодо сплати 3% річних в сумі 103 068,49 грн. в строк до 31.12.2015. Також сторони домовились про право ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» достроково погасити заборгованість та відмову ДК «Укроборонпром» від вимог щодо стягнення 2 233 000,00 грн. інфляційних нарахувань та 1 177 150,68 грн. пені.

29.10.2020 Державний концерн «Укроборонпром» звернувся до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу дубліката виконавчого документу.

У заяві позивач повідомив, що станом на 30.06.2020 розмір заборгованості за вказаною мировою угодою становить 11 176 148,49 грн., тобто заявник можливо буде змушений звернутись до Державної виконавчої служби України з вимогою про примусове виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15, однак, примірник цієї ухвали було втрачено.

До заяви додано акт Відділу документообігу Державного концерну «Укроборонпром» від 14.08.2020, складений на підставі п.151.2. Інструкції з діловодства в Державному концерні «Укроборонпром», затвердженої наказом Концерну №186 від 24.07.2014, у присутності начальника відділу документообігу Процюка С.Л., провідного спеціаліста відділу документообігу Негрішної Т.В., провідного юрисконсульта Управління юридичної підтримки Павленко О.В. про те, що у ДК «Укроборонпром» відсутня ухвала Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15.

При постановленні оскарженої ухвали про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа господарський суд дійшов висновку про те, що ухвала Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15 не містить вказівки про строк пред`явлення її як виконавчого документа, а відтак не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим в Законі України «Про виконавче провадження», і до неї не можуть застосовуватись положення щодо видачі її дубліката як виконавчого документа. Суд застосував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справі №903/644/16 від 03.07.2018, у справі №914/2699/15 від 15.06.2018 та звернув увагу позивача на можливість захисту прав та інтересів шляхом спонукання до виконання мирової угоди.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що висновки місцевого господарського суду не відповідають положенням чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.

Скаржник покликається на правові висновки, викладені у постановах Верховного суду у справах №19/093-12 від 17.09.2020, №916/922/16 від 29.10.2020, відповідно до яких норми Господарського процесуального кодексу України не надають права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необгрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Скаржник зазначає, що обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання, тобто, при вирішенні питання про видачу дубліката наказу суд повинен був перевірити дотримання строку звернення заявника із відповідною заявою, а не відповідність виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Невідповідність виконавчого документа вимогам закону є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, а не для відмови у видачі дубліката виконавчого документа.

Також апелянт з покликанням на практику Верховного Суду вказує, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлений безпосередньо законом і зміна цього строку судовим рішенням не допускається, з огляду на що відсутні правові підстави для зазначення судом в конкретному судовому рішенні конкретної каледарної дати початку та закінчення такого строку. Таким чином, не зважаючи на те, що в ухвалі Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15 суд не зазначив строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, строк пред`явлення зазначеної ухвали починається з наступного дня після набрання нею законної сили відповідно до імперативних положень ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду у постановах №903/644/16 від 03.07.2018 та №914/2699/15 від 15.06.2018, оскільки у зазначених постановах судами не було відмовлено у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа у зв`язку із незазначенням у виконавчому документі строку пред`явлення його до виконання, а навпаки, визнано виконавчий документ таким, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, скаржник вказує, що звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа в межах строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» трьохрічний строк розпочинається з наступного дня після закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки рішення. Зважаючи, що в затвердженій мировій угоді встановлено розстрочення погашення боргу до травня 2019 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання починається з 01.06.2019 та закінчується 01.06.2022.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у відповідності до положень ст.193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Станом на дату прийняття ухвали Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15 вимоги до виконавчого документа були встановлені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 в редакції від 28.12.2015.

Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п.19.4 Перехідних положень ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат виконавчого документа - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Від оригіналу зазначений документ відрізняється лише спеціальною позначкою «Дублікат».

Аналіз змісту пп. 19.4 пункту Перехідних положень ГПК України свідчить, що основними критеріями для задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа є: втрата виконавчого документа (загублення, викрадення, знищення, істотне пошкодження, що унеможливлює його виконання, тощо) та звернення до суду із заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що при вирішенні питання задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа суд має обов`язок перевірити чи таку заяву подано в межах строку, встановленого на пред`явлення виконавчого документа до виконання, та не повинен встановлювати відповідність чи невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення, видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі, містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Аналогічні правові висновки наведено у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №24/262, від 03.08.2020 у справі №904/9718/13, від 17.09.2020 у справі №19/093-12, від 08.12.2020 у справі №03/77-50, такий підхід до застосування п.19.4 Перехідних положень ГПК України є усталеною судовою практикою.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в ухвалі Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 про затвердження мирової угоди не зазначено строку пред`явлення її до виконання.

Слід звернути увагу, що 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIІI, яким збільшено строк пред`явлення виконавчих документів до виконання до трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили (частини перша, друга статті 12 цього Закону).

Так, відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

У пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як виконавчих документів суду, виданих після набрання чинності 05.10.2016 Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, так і виконавчих документів суду, виданих до 05.10.2016 та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05.10.2016 (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2018 у справі №910/11424/15, від 20.05.2019 у справі №904/10285/15, від 30.07.2019 у справі №922/3137/15, від 26.12.2019 у справі №910/339/10).

Із наведених положень законодавства не вбачається, що строки пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів встановлюються судом, та вбачається, що такі строки встановлено законом.

В ухвалі Господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди від 12.01.2016 зазначено, що ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» зобов`язується погасити основну суму боргу перед Державним концерном «Укроборонпром» у період з червня 2017 року по травень 2019 року в розмірі 458 333,33 грн. щомісячно та 458 333,41 грн. у травні 2019 року, тобто встановлено розстрочення сплати заборгованості до травня 2019 року.

Із врахуванням положень ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала Господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди від 12.01.2016 як виконавчий документ може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після закінчення строку, встановленого для розстрочки виконання рішення, в цьому випадку з 01.06.2019. Останнім днем строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є 01.06.2022.

Зважаючи на наведене, заява ДК «Укроборонпром» від 23.10.2020 UOP 2.2-11112 про видачу дубліката виконавчого документа подана в межах строку, встановленого у пп.19.4. Перехідних положень ГПК України та підлягає задоволенню.

Щодо врахування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду №903/644/16 від 03.07.2018 та №914/2699/15 від 15.06.2018, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що фактичні обставини у вказаних справах не є релевантиними до спірних, зокрема, у постанові №903/644/16 від 03.07.2018 зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що ухвала господарського суду Волинської області від 07.11.2016, якою затверджено мирову угоду у справі №903/644/16, є виконавчим документом у силу пункту 2 частини першої статті 3 Закону та цілком відповідає вимогам статті 4 Закону щодо форми та змісту виконавчого документа, а у постанові ж №914/2699/15 від 15.06.2018 зазначено, що Вищий господарський суд України дійшов помилкового висновку про те, що на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (23.03.2016 року) зазначена мирова угода, не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 16.11.2020 та направлення справи до суду першої інстанції для видачі дубліката виконавчого документа.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Державного концерну «Укроборонпром» №ИОР2.2-12126 від 03.12.2020 (вх.№01-05/3602/20 від 08.12.2020) - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.11.2020 у справі №914/1483/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву Державного концерну «Укроборонпром» про видачу дубліката виконавчого документа, а саме ухвали Господарського суду Львівської області від 12.01.2016 у справі №914/1483/15 - задоволити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 22.02.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.