РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2021Справа № 910/15140/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu

(СУГГЕРО Товариство з обмеженою відповідальністю)

Sizgoriceva 7, 21000, Split, Hrvatska

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс"

вул. Кіквідзе, буд.14-В літ. А. кімн.4, м. Київ 103,01103

про стягнення 19 141,25 євро, що становить 634 806,15 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu (СУГГЕРО Товариство з обмеженою відповідальністю) (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" (далі- відповідач) про стягнення 19 141,25 євро, що становить 634 806,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" та SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu було укладено Договір про співпрацю №398-007К від 01.04.2014.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" своїх зобов`язань за вказаним договором в частині відшкодування понесених SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu витрат, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" виникла заборгованість у сумі 19 141,25 євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 позовну заяву залишено без руху.

26.10.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 відкрито провадження у справі №910/15140/20; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.12.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 23.12.2020.

У підготовчому засіданні 23.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 20.01.2021.

У підготовчому засіданні 20.01.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.02.2021.

Позивачем протягом розгляду справи неодноразово були подані клопотання про розгляд справи у судових засіданнях за відсутності представника позивача. При цьому, позивач зазначив, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання 03.02.2021 не з`явився, однак подав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2021 не з`явився, про призначене судове засідання повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 14-В, літера А, кімната 4).

В судовому засіданні 03.02.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" та SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu укладено Договір про співпрацю №398-007К , відповідно до умов якого Смайл Сервіс приймає на себе обов`язки з організації асистанських послуг для фізичних осіб, які застраховані в страхових компаніях (клієнти) на підстав договорів порук зі страховими компаніями (страховики).

У статті 2 Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 зазначено, що SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu зобов`язується: - надавати клієнтам організаційну та медичну допомогу, пов`язану з врегулюванням страхових випадків; - інформувати Смайл Сервіс про всі страхові випадки, обставини їх виникнення, діагнози та вартість лікування, а також про інші витрати; - надсилати на адресу Смайл Сервіс інвойси разом з супровідною документацією (копіями страхових полісів, медичної документації, рахунками, чеками, квитанціями та іншими документами, які відносяться до страхового випадку). Оплата даних, вказаних в інвойсах, буде здійснюватися з валютного рахунку Смайл Сервіс в євро; - SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu зобов`язано виставляти рахунки на ім`я Смайл Сервіс за обслуговування клієнтів страхових компаній.

Згідно зі ст. 3 Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 Смайл Сервіс зобов`язується: - приймати рішення та інформувати про них SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu з питань надання клієнту послуг медичної чи іншої допомоги і щодо покриття відповідних витрат, пов`язаних з наданням асистанських послуг; - оплачувати рахунки SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu

У ст. 4 Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 зазначено, що договір вступає в силу 01.04.2014 та є чинним до 01.04.2015 (договір буде продовжуватися автоматично на наступні роки, якщо жодна із сторін не розірве даний договір за 3 місяці до сплину строку його дії письмово попередивши про це іншу сторону).

Згідно зі ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у преамбулі Закону України "Про міжнародне приватне право", цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Як зазначено у ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

У ч. 1 ст. 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" зазначено, що у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є: 1) продавець - за договором купівлі-продажу; 2) дарувальник - за договором дарування; 3) одержувач ренти - за договором ренти; 4) відчужувач - за договором довічного утримання (догляду); 5) наймодавець - за договорами найму (оренди); 6) позикодавець - за договором позички; 7) підрядник - за договором підряду; 8) виконавець - за договорами про надання послуг; 9) перевізник - за договором перевезення; 10) експедитор - за договором транспортного експедирування; 11) зберігач - за договором зберігання; 12) страховик - за договором страхування; 13) повірений - за договором доручення; 14) комісіонер - за договором комісії; 15) управитель - за договором управління майном; 16) позикодавець - за договором позики; 17) кредитодавець - за кредитним договором; 18) банк - за договором банківського вкладу (депозиту), за договором банківського рахунку; 19) фактор - за договором факторингу; 20) ліцензіар - за ліцензійним договором; 21) правоволоділець - за договором комерційної концесії; 22) заставодавець - за договором застави; 23) поручитель - за договором поруки.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право" зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Оскільки сторони у Договорі про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 не визначили право, яке підлягає застосуванню до вказаного договору, а враховуючи характер правовідносин за Договором про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 саме відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс") повинен здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину (організувати асистанські послуги фізичним особам - туристам, ст. 1 договору, тобто від вчинення дій саме відповідача залежить подальше вчинення дій іншою стороною договору), беручи до уваги, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" є 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 14-В, літера А, кімната 4, суд дійшов висновку, що до вирішення спору, який виник з Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014, слід застосовувати норми матеріального права України, а спір підлягає розгляду Господарським судом міста Києва.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про туризм" страхування туристів (медичне та від нещасного випадку) є обов`язковим і забезпечується суб`єктами туристичної діяльності на основі угод із страховиками. Туристи вправі самостійно укладати договори на таке страхування. У цьому випадку вони зобов`язані завчасно підтвердити туроператору чи турагенту наявність належним чином укладеного договору страхування.

Дослідивши зміст укладеного між SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu та Товариством з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014, суд дійшов висновку, що вказаний договір є договором про співпрацю.

Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за Договором про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 в частині сплати на користь SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu грошових коштів за надання асистанських послуг, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 19 141,25 євро, що підтверджується поданими позивачем доказами - виставленими рахунками із зазначенням сум по кожному пацієнту, реєстрами пацієнтів, платіжними документами та актами звірки взаємних розрахунків.

При цьому, як вбачається з електронного листування між Товариством з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" та SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu (роздруківки долучені позивачем до позовної заяви) SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu неодноразово зверталося до відповідача з листами, в яких вказувало розмір наявної заборгованості з оплати послуг та необхідність її сплатити.

Відповідач повідомляв, що інформація щодо розміру грошових коштів, які підлягають сплаті SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu, вже передана до бухгалтерії та платежі будуть здійснені.

Під час розгляду справи відповідачем не було спростовано викладені позивачем обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, щодо виникнення у відповідача обов`язку сплатити на користь SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu грошових коштів у сумі 19 141,25 євро та не надано доказів належного виконання ним умов Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014, зокрема, доказів оплати послуг на суму 19 141,25 євро.

При цьому, у поданих до суду письмових поясненнях відповідачем не висловлено будь-яких заперечень щодо заявленої позивачем до стягнення суми боргу у розмірі 19 141,25 євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Суд зазначає, що сторонами Договору про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 не встановлено строку здійснення відповідачем оплат з вказаним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки згаданою статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Відповідачем не було висловлено під час розгляду справи у суді (відповідач належним чином був повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/11999/19) будь-яких заперечень щодо неотримання ним претензії, що надсилалася йому 17.03.2020.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем зобов`язання зі сплати грошових коштів у розмірі 19141,25 євро за Договором про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 є таким, що настав.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 19141,25 євро (заборгованість за Договором про співпрацю №398-007К від 01.04.2014) відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" за Договором про співпрацю №398-007К від 01.04.2014 у сумі 19141,25 євро підтверджуються наявними в матеріалах справи та відповідачем не були спростовані належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" заборгованості у розмірі 19 141,25 євро є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 35700,00 грн витрат, пов`язаних із залученням перекладача.

Статтею 127 ГПК України встановлено, що експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем у якості доказів подавалися документи у перекладі з англійської на українську мову, вартість яких відповідно до розрахункової квитанції №269 від 08.09.2020 становить 35700,00 грн.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат, пов`язаних із залученням перекладача. у розмірі 35700,00 грн, що є пропорційним предмету спору та складності даної справи.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій відповідача щодо обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг. Відомості щодо їх наявності суду також не повідомлені.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Смайл Сервіс" (вул. Кіквідзе, буд.14-В літ. А. кімн.4, м. Київ 103,01103; ) на користь SUGGERO Drustvo sa ogranicenom odgovornoscu (СУГГЕРО Товариство з обмеженою відповідальністю) Sizgoriceva 7, 21000, Split, Hrvatska; реєстраційний номер 060281635) 634 806,15 грн. - основного боргу, 35700,00 грн. за послуги перекладу та суму судового збору в розмірі 9522,09 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 17.02.2021

Суддя М.О. Лиськов