ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа№ 910/6192/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 15.02.2021

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВ-Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 (повний текст складено 16.11.2020)

у справі № 910/6192/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВ-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів

про скасування рішення,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВ-Україна» (далі - ТОВ «ФАВ-Україна») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» (далі - ПАТ «Атек»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Легалплейс» (далі - ТОВ «Легалплейс»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) про скасування рішення № 1 від 01.11.2018, що прийняте відповідачем у якості єдиного управителя корпоративними правами ТОВ «Легалплейс».

Позовні вимоги про скасування рішення обґрунтовані тим, що вказане рішення прийнято на підставі договору управління майном від 25.10.2018 між ТОВ «ФАВ-Україна» та АРМА, який є неукладеним в силу закону, оскільки нотаріально не посвідчувався.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що, незважаючи на наявність у ТОВ «ФАВ-Україна» статусу власника корпоративних прав ТОВ «Легалплейс», на момент звернення до суду, позивач не навів жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, зокрема, в контексті ст. ст. 167 Господарського кодексу України. Позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу.

Стосовно форми укладеного договору, суд першої інстанції взяв до уваги твердження відповідача про помилку у ч. 6.1 договору управління майном про набрання ним сили з моменту нотаріального посвідчення, оскільки невдовзі після підписання основної редакції договору сторони у додатковому договорі від 03.01.2019 виклали, зокрема, п. 6.1 договору у новій редакції, виключивши з нього умову про нотаріальне посвідчення договору.

Суд першої інстанції також зазначив, що в будь-якому разі у даному випадку сторонами договору управління здійснено фактичні дії щодо його виконання, що, в свою чергу, виключає можливість визнання його неукладеним, навівши правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 456/2946/17.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «ФАВ-Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Справа розглядалася різними складами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 (у складі колегії суддів: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді: Кропивна Л.В., Поляк О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФАВ-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020. Справу призначено до розгляду на 18.01.2021.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 (рішення Вищої ради правосуддя від 14.01.2021), справу було передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 (у складі колегії суддів: Коротун О.М. (головуючий), судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.) було прийняти апеляційну скаргу ТОВ «ФАВ-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 до провадження. Справу призначено до розгляду на 15.02.2021.

11.02.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою додатку EasyCon. Указане заява задоволена судом, про що повідомлено представника сторони.

У судове засідання 15.02.2021 з`явилися представники скаржника, відповідача та АРМА. Представник відповідач брав участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференц зв`язку. Представник ТОВ «Легалплейс» у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати. Представник відповідача та АРМА проти вимоги апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в їх задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ТОВ «ФАВ-Україна» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що виходячи з положень ч. 4 ст. 639 ЦК України договір управління майном від 25.10.2018 є неукладеним, оскільки він нотаріально не посвідчувався попри домовленість сторін про його нотаріальне посвідчення, яка міститься у п. 6.1 договору від 25.10.2018.

Відтак виходячи з аналізу ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, домовленість сторін договору, що викладена у п. 6.1 договору від 25.10.2018 є істотною умовою даного договору. Таким чином, оскільки умова про нотаріальне посвідчення договору від 25.10.2018 сторонами не виконана, то договір від 25.10.2018 є неукладеним і, відповідно, це є однією з підстав для задоволення позову.

Таким чином, рішення ТОВ «Житлового комплексу Воздвиженка» № 1 від 01.11.2018 підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято на підставі договору управління майном від 25.10.2018, який є неукладеним в силу закону. Тобто на підставі договору, який є неукладеним в силу закону, ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» не мало правових підстав для прийняття рішення № 1 від 01.11.2018 та, як наслідок, не мало правових підстав для: відсторонення від виконання обов`язків ТОВ «Легалплейс» ОСОБА_2 ; призначення в.о. керівника ТОВ «Легалплейс» Новоченка А.В.; вчинення дій, направлених на внесення відповідних змін до ЄДР.

Крім того, скаржник посилається на абз. 2 п. 3 ч. 7 ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» та звертає увагу на те, що управитель майна не звертався до ТОВ «ФАВ-Україна» як до власника корпоративних прав ТОВ «Легалплейс» стосовно погодження відсторонення ОСОБА_2 від керівництва ТОВ «Легалплейс» та призначення Новоченка А.В. в.о. керівника даного товариства.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

16.12.2021 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач зазначає, що корпоративні права ТОВ «Легалплейс» є речовими доказами, відносно яких визначено порядок їх зберігання (вони передані в управління Державі Україна в особі АРМА, яке їх передало з метою їх збереження та збільшення іх економічної вартості ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка»). На переконання сторони, намагання скаржника оспорити договір управління та рішення № 1, здійснено з протиправним наміром та характеризується: незаконним інтересом позивача (враховуючи обмеження в межах кримінального провадження прав саме позивача щодо ТОВ «Легалплейс», що сталося внаслідок незаконних дій з арештованими активами - намагання ліквідувати ТОВ «Легалплейс»), а тому такі дії позивача суперечать закону, принципам права та чинному правозастосуванню Верховного Суду; не правовим характером вимог (вимоги не породжують правових наслідків для позивача, оскільки арешт продовжуватиме діяти, законність обрання ТОВ «Житлового комплексу Воздвиженка» переможцем конкурсу продовжуватиме нести правові наслідки, законним установником управляння залишатиметься АРМА, а законним управителем - ТОВ «Житлового комплексу Воздвиженка»); скаржник не належить до кола осіб, які можуть бути позивачами (суб`єктивне матеріальне право та законний інтерес самого позивача обмежено судом кримінальної юрисдикції; позивачем не доведено існування відносин представництва: між позивачем та ТОВ «Легалплейс», між позивачем та іншим учасником Компанією «Файрмарк Рісорсиз КОРП»); позивач фактично звернувся за захистом інтересів іншої особи - ТОВ «Легалплейс» без відповідних на те правових підстав.

Крім того відповідач зазначає, що хибні доводи скаржника про нібито неукладеність договору управління, які ґрунтуються (підстава позову) на начебто досягненні домовленості між АРМА та ТОВ «Житлового комплексу Воздвиженка» про нотаріальне посвідчення цього договору, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та нормативно-правовим обґрунтуванням, що підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, які у своїй сукупності є більш вірогідними та повністю спростовують доводи скаржника. Укладення договору управління та додаткових угод до нього відбулося із повним дотриманням чинного законодавства України, а тому договір управління є укладеним, а також в силу презумпції правомірності правочину, - дійсним.

21.12.2020 до суду апеляційної інстанції від АРМА надійшли пояснення, в яких учасник справи заперечував проти вимог апеляційної скарги.

Третя особа зазначала, що законодавець встановив обов`язок нотаріального посвідчення договору управління майном лише щодо договорів управління нерухомим майном. Відповідно до умов договору АРМА передало в управління ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» корпоративні права, які не є нерухомим майном, а отже договір не підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Крім того, форма укладення договору Управління майном не є істотною умовою, а отже в світлі ст. 628 Цивільного кодексу України, зазначений правочин не може бути визначений як, такий що неукладений. Водночас, ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» та АРМА погоджено усі умови договору, укладено останній, про що свідчать підписи сторін, та належне його виконання.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ФАВ-Україна» значиться одним із засновників (власників) ТОВ «Легалплейс».

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2017 у справі №752/19045/17 клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві Шевчук К.О., погоджене прокурором відділу Прокуратури міста Києва Кондратовим О.Г. про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001043, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, задоволено. Накладено арешт та заборонено відчуження корпоративних прав ТОВ «Легалплейс» засновниками (учасниками), яких є: Компанія «Файмарк Рісорсиз Корп» та ТОВ «ФАВ-Україна».

20.04.2018 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/19045/17 (провадження №1-кс/752/3258/18) АРМА для здійснення заходів з управління з метою забезпечення збереження або збереження їх економічної вартості докази, арештовані на підстави ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 752/19045/17, а саме, корпоративні права ТОВ «Легалплейс», засновниками (учасниками), яких є: Компанія «Файмарк Рісорсиз Корп» та ТОВ «ФАВ-Україна».

25.10.2018 між АРМА (установник управління) та ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» (управитель) укладено договір управління майном (активами) (далі - договір управління), предметом якого є передання установником управління управителеві на строк, визначений у п. 1.2 розділу 1 цього договору, зокрема, корпоративних прав-частки у статутному капіталі ТОВ «Легалплейс», що становить 91, 0650 % від статутного капіталу товариства, засновником якого є ТОВ «ФАВ-Україна», ринковою вартістю згідно зі звітом про оцінку 6 335 600, 00 грн.

Згідно з п. 1.2 розділу 1 договору управління, строк управління активами становить з дня укладення цього договору до дня надходження у письмовій формі повідомлення від установника управління про припинення його договору у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави; або до іншого строку - у разі настання випадків, визначених у розділі 6 цього договору; або до 25.10.2019 включно.

Відповідно до п. 6.1 договору управління майном, цей договір набирає чинності в момент підписання уповноваженими представниками сторін та нотаріального посвідчення цього договору та діє до 25.10.2019 включно, якщо інше не передбачено чинним законодавством України або цим договором, проте в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням № 1 єдиного управителя корпоративними правами-часткою, яка становить 100% у статутному капіталі ТОВ «Легалплейс», від 01.11.2018, ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» ухвалено: 1. Відсторонити від виконання обов`язків керівника ТОВ «Легалплейс» ОСОБА_2 . 2. До призначення керівника ТОВ «Легалплейс» покласти виконання обов`язків керівника із правом підпису на ОСОБА_3 . 3. Внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

03.01.2019 між АРМА (установник управління) та ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» (управитель) укладено додатковий договір про внесення змін до договору управління майном (активами) від 25.10.2018 (далі - додатковий договір від 03.01.2019).

Відповідно до п. 6.1 договору управління в редакції додаткового договору від 03.01.2019, цей договір набирає чинності в момент підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 25.10.2019 включно, якщо інше не передбачено чинним законодавством України або цим договором, проте в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

05.10.2019 між АРМА (установник управління) та ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» (управитель) укладено додатковий договір про внесення змін до договору управління майном (активами) від 25.10.2018 (далі - додатковий договір від 05.10.2019).

Відповідно до п. 1.2 розділу 1 договору управління в редакції додаткового договору від 05.10.2019, строк управління активами: з дня укладення цього договору до дня надходження у письмовій формі повідомлення від установника управління про припинення його договору у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави; або до іншого строку - у разі настання випадків, визначених у розділі 6 цього договору; або до 25.10.2024 включно.

Так, звертаючись з даним позовом, позивач вважав, що прийняте відповідачем рішення № 1 від 01.11.2018 підлягає скасуванню, оскільки останній не мав правових підстав для його прийняття, адже договір управління майном від 25.10.2018 між ТОВ «ФАВ-Україна» та АРМА є неукладеним в силу закону. В обґрунтування позовної вимоги (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) позивач вказував, що договір управління майном від 25.10.2018 всупереч пункту 6.1 договору нотаріально не посвічувався, що згідно з ч. 4 ст. 639 Цивільного кодексу України свідчить про його неукладеність. При цьому, про неукладеність договору свідчить також те, що нотаріальне посвідчення договору управління, про яке домовились сторони, є істотною умовою договору, яка не виконана.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить завданню господарського судочинства; доводи позивача про скасування рішення № 1 є необґрунтованими та незаконними.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовідносини у справі склалися у сфері управління арештованими активами (корпоративними правами) в порядку Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Спір у справі стосується питання управління активами у вигляді частки у статутному капіталі.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Конституційним Судом України у рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) роз`яснено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес скаржника (у даному випадку стосовно скасування рішення) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на ТОВ «ФАВ-Україна» як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Предметом позову ТОВ «ФАВ-Україна» є скасування рішення № 1 ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка» як єдиного управителя корпоративними правами-часткою, яка становить 100% у статутному капіталі ТОВ «Легалплейс», від 01.11.2018, яким: 1) відсторонено від виконання обов`язків керівника ТОВ «Легалплейс» ОСОБА_2 ; 2) до призначення керівника ТОВ «Легалплейс» покладено виконання обов`язків керівника із правом підпису на ОСОБА_3 ; 3) внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому ТОВ «ФАВ-Україна» звернулося з указаним позовом як один із власників корпоративних прав ТОВ «Легалплейс» з часткою 91, 0650 % у статутному капіталі товариства, обґрунтовуючи незаконність вказаного рішення неукладеністю договору управління.

Корпоративними правами, відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Судом першої інстанції встановлено, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні було накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Легалплейс». Ухвалою слідчого судді вказані корпоративні права передано в управління АРМА, а останнє на підставі договору управління майном передало їх в управління ТОВ «Житловий комплекс Воздвиженка».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон) Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, активи - це кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону управління активами - це діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 19 Закону Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.

У разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень. У разі прийняття в управління цінних паперів інформація також надсилається відповідним учасникам депозитарної системи України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 Закону управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі.

Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Арешт активів, які є речовими доказами та об`єктами ймовірної конфіскації, а також їх передача в управління АРМА на підставі ухвали слідчого судді (суду) є діями, які здійснюються з метою досягнення завдань кримінального провадження.

В силу приписів ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України, суть якого полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Водночас, арешт майна до ухвалення рішення щодо спеціальної конфіскації не позбавляє власника такого майна права власності на нього, а лише обмежу правомочності щодо володіння, користування та розпорядження таким майном. А тому висновок суд першої інстанції про відсутність у скаржника інтересу щодо арештованого майна (корпоративних прав товариства) на момент звернення до суду є частково передчасним, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції частково приймає доводи скаржника та відхиляє посилання відповідача та третьої особи в цій частині.

Висновок суду першої інстанції про те, що лише АРМА має юридично забезпечену можливість бути в безпосередньому фактичному зв`язку з відповідними речовими доказами, вилучати корисні властивості з цього майна, визначати долю цих активів шляхом, зокрема, їх передачі в управління (такої позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18) не суперечать викладеному вище.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності вирішення предмету спору по суті заявлених вимог. При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник не навів жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права та негативі наслідки для нього, в контексті ст. 167 Господарського кодексу України. Наведене також свідчить про відсутність обставин для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Під предметом договору розуміють необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому, значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.

За змістом ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Нормою ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» визначено, що управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). (ч. 1 ст. 1029 Цивільного кодексу України)

За приписами ст. 1031 Цивільного кодексу України договір управління майном укладається в письмовій формі. Договір управління нерухомим майном підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 1035 Цивільного кодексу України істотними умовами договору управління майном є: 1) перелік майна, що передається в управління; 2) розмір і форма плати за управління майном.

Отже, а ні загальними нормами Цивільного кодексу України, а ні спеціальним Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» не визначено нотаріальне посвідчення необхідною умовою для укладення договору управління майном.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує подальші дії сторін договору, зокрема, укладення додаткового договору від 03.01.2019 виклали п. 6.1 договору у новій редакції, виключивши з нього умову про нотаріальне посвідчення договору. Крім того, сторонами договору управління здійснено фактичні дії щодо його виконання, що не заперечується учасниками справи. Відповідно, сторонами правочину вчинено дії, які свідчать про дійсну волю сторін (виконання умов договору), що виключає можливість визнання його неукладеним.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Зазначена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №456/2946/17. А тому відповідні доводи відхиляються судом як необґрунтовані.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення доводів скаржника про неукладеність договору управління майном як таких, що не відповідають дійсності, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема, щодо фактичного виконання умов договору та дійсної волі сторін такого правочину.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2020 у справі № 757/28806/18-к затверджено угоду про визнання винуватості від 07.04.2020 у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000393, укладену між прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва Кондратовим О.Г. та обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; застосовано спеціальну конфіскацію та передано у власність держави нерухоме майно та корпоративні права, які постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві Шевчук К.О. від 27.09.2019 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, зокрема, корпоративні права ТОВ «Легалплейс» зі 100% часткою в його статутному капіталі, учасниками якого є Компанія «Файрмарк Рісорсиз Корп.» та ТОВ «ФАВ-Україна».

Доказів скасування вказаного вироку учасниками справи не надано та судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 Кримінального процесуального кодексу України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 1591, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 2091, 210, частинами першою і другою статей 212, 2121, частиною першою статей 222, 229, 2391, 2392, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 3631, 3641, 3652 цього Кодексу.

Враховуючи вилучення у власність держави корпоративних прав ТОВ «Легалплейс» за судовим рішенням, задоволення цього позову не поновить будь-яких прав ТОВ «ФАВ-Україна» як колишнього власника корпоративних прав ТОВ «Легалплейс».

Посилання скаржника щодо необхідності узгодження рішень, які стосуються питання управління товариством відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що, як встановив суд та зазначив сам представник скаржника в судовому засіданні, указана матеріально-правова підстава не заявлялася позивачем в позові, як підстава.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні ТОВ «ФАВ-Україна» позовних вимог про стягнення з відповідача збитків за невиконання умов договору оренди.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВ-Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 у справі №910/6192/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2020 у справі № 910/6192/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 22.02.2021

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич