ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Харків Справа № 913/708/20

Провадження №14/913/708/20

Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,

при секретарі судового засідання Баштовій М.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстар», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 119444 грн 00 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстар» про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2007 № 215 в загальній сумі 119444 грн 00 коп., з яких:

- 91937 грн 40 коп. - основний борг;

- 15470 грн 87 коп. - пеня;

- 4049 грн 65 коп. - 3% річних;

- 7986 грн 08 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2007 № 215 щодо своєчасної оплати спожитих послуг з централізованого опалення, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, на яку нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/708/20, вирішено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про призначення справи до судового розгляду по суті на 01.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.02.2021 розгляд справи відкладено на 22.02.2021.

Позивач правом на участь в судовому засіданні 22.02.2021 свого повноважного представника не скористався.

Відповідач в судове засідання не прибув, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.06.2007 між Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транстар» (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення № 134, відповідно до п. 1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення за адресою: пр. Радянський, 42, загальною площею 82,68 кв.м, яке знаходяться на балансі Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради.

15.10.2007 між Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (надалі - енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транстар» (надалі - споживач) був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 215 (надалі - договір), за яким енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року у приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Радянський, 42, загальною площею 82,68 м2.

Згідно п. 2.2. договору енергопостачальна організація постачає споживачу в період з 15 жовтня 2007 року до 15 жовтня 2008 року теплову енергію в гарячій воді в межах Q рік = 27 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням EQ = 0,0167 Гкал/годину.

За умовами п. 3.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором.

У відповідності до п. 4.2.2. договору споживач теплової енергії зобов`язується виконуваним умови та порядок оплати спожитої теплової енергії і в терміни, які передбачені договором.

Згідно п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

Як зазначає позивач, приміщення відповідача за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-кт Радянський, б. 42, не обладнано приладом обліку теплової енергії.

Відповідно до п. 5.3. договору при відсутності приладів обліку або виході його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом, відповідно до діючих правил обліку відпускання і споживання теплової енергії.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради (п. 6.1. договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2. договору).

Згідно п. 7.2.3. договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 7.2.4 договору за прострочку оплати на суму боргу нараховується індекс інфляції.

Цей договір набуває чинності з 15 жовтня 2007 року та діє до 15 жовтня 2008 року (п. 10.1. договору).

Договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 10.2. договору).

Позивач зазначає, що будь-яких листів про розірвання договору на його адресу від відповідача не надходило, будь-яких заяв з обох сторін про припинення дії договорів не було. У зв`язку з чим, позивач вважає договір про постачання теплової енергії в гарячій воді від 15.10.2007 № 215 діє з 15 жовтня 2007 року по теперішній час.

Крім того, як зазначає позивач, у опалювальному сезоні 2017-2018 років (у період листопад - березень, жовтень - грудень 2017 року по березень 2018 року), 2018-2019 років (у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року), 2019-2020 років (у періоді з жовтня 2019 року по квітень 2020 року) позивач надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача на загальну суму 91937,40 грн.

Вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу, складала:

- з 02.12.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1780,97 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 02.12.2016 № 2126.

- з 24.02.2017 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1792,58 грн. (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 01.02.2017 № 151.

- з 12.10.2018 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2067,74 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 17.10.2018 № 137.

- з 01.01.2019 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1635,40 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 08.01.2019 № 01 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ»» від 28.12.2018 № 1031.

Опалювальний сезон 2016-2017 років було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 537 від 11.10.2016 «Про початок опалювального сезону 2016-2017 років» з 12.10.2016.

Завершено опалювальний сезон 2016-2017 років на підставі розпорядження міського голови Сєвєродонецької міської ради № 184 від 06.04.2017 «Про завершення опалювального періоду 2016-2017 років» 01.04.2017.

Опалювальний сезон 2017-2018 років було розпочато на підставі розпорядження міського голови Сєвєродонецької міської ради № 516 від 18.10.2017 «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років» з 20.10.2017.

Завершено опалювальний сезон 2017-2018 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 217 від 06.04.2018 «Про завершення опалювального періоду 2017-2018 років» 08.04.2017.

Опалювальний сезон 2018-2019 років було розпочато на підставі розпорядження міського голови Сєвєродонецької міської ради № 752 від 10.10.2018 «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років» з 15.10.2018.

Завершено опалювальний сезон 2018-2019 років на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 379 від 26.03.2019 «Про завершення опалювального періоду 2018-2019 років» 10.04.2019.

На підтвердження факту постачання теплової енергії до будинку, де розташовано нежитлове приміщення відповідача, позивач надав копії Актів про включення теплоустановок № 0560 від 22.10.2016, № 0560 від 02.11.2017, № 0560 від 16.11.2018, № 0560 від 29.10.2019.

Боржнику у спірному періоді з лютого 2017 року по квітень 2020 року надавалися рахунки, які є одночасно актами приймання - передавання, та які, у розумінні ст. 530 ЦК України, є вимогою про сплату боргу.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово надсилалися претензії щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію: № 08-14-13 від 26.01.2018, № 08-14-182 від 15.05.2018, № 08-14-11 від 05.02.2019, № 08-14-86 від 03.06.2019, № 08-14-09 від 22.01.2020, № 08-14-130 від 26.05.2020.

Відповідач поставлену теплову енергію в опалювальні сезони 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 роки не оплатив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за надані в лютому 2017 року - квітні 2020 року послуги в сумі 91937 грн 40 коп.

У зв`язку викладеним, позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 91937 грн 40 коп. основного боргу. Разом з тим, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 15470 грн 87 коп. за період з 19.11.2019 по 30.04.2020, 3% річних в сумі 4049 грн 65 коп. за період з 28.03.2017 по 30.04.2020 та інфляційні втрати в сумі 7986 грн 08 коп. за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до приписів ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг здійснюються безперервно, крім часу перерв на міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін), виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом опалювальних сезонів 2017-2018, 2018-2019 років, 2019-2020 років відповідачу було поставлено теплову енергію на загальну суму 91937 грн 40 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками, актами про включення/відключення теплоустановок за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, проспект Радянський (Центральний), буд. 42.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу за спожиту теплову енергію за період з лютого 2017 року - квітень 2020 року в сумі 91937 грн 40 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 19.11.2019 по 30.04.2020 (по рахункам за жовтень 2019 року - березень 2020 року) в сумі 15470 грн 87 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.3. Договору визначено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Зазначений Закон був чинним станом на момент укладення договору, є чинним на момент розгляду справи та є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб`єктами підприємницької діяльності.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені у розмірі 15470 грн 87 коп. за період з 19.11.2019 по 30.04.2020, судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню повністю.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4049 грн 65 коп. за період з 28.03.2017 по 30.04.2020 та інфляційних втрат в сумі 7986 грн 08 коп. за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З наданого позивачем розрахунків вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати позивачем нараховано за відповідні періоди прострочення на суми заборгованості, які виникли за зобов`язаннями лютого, березня, жовтня, листопада, грудня 2017 року, січня, лютого, березня, листопада, грудня 2018 року, січня, лютого, березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2019 року, січня, лютого, березня 2020 року.

Оскільки відповідачем не своєчасно здійснювалась оплата за спожиту теплову енергію, тому він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних, судом встановлено, що вони є арифметично вірними, зробленими відповідно до приписів діючого законодавства та даних первинних документів, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4049 грн 65 коп. та інфляційних втрат в сумі 7986 грн 08 коп. підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Судовий збір покладається на відповідача згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

1. Позов Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстар» про стягнення 119444 грн 00 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстар» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 2, ідентифікаційний код 21776443) на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Промислова, буд. 17, ідентифікаційний код 00131050) основний борг в сумі 91937 грн 40 коп., пеню в сумі 15470 грн 87 коп., 3% річних в сумі 4049 грн 65 коп., інфляційні втрати в сумі 7986 грн 08 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки та порядку, визначеному ГПК України.

Повний текст рішення складено - 22.02.2021.

Суддя Є.А. Лісовицький