РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2021Справа № 910/6957/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Лаврова В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Труд», Державного підприємства «СЕТАМ», Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, Приватного акціонерного товариства «АЗОТ»

про визнання недійсними результатів торгів, визнання права власності та скасування арешту,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Труд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА», Приватного акціонерного товариства «АЗОТ»

про визнання договору недійсним, визнання права власності і витребування майна із чужого незаконного володіння

за участі представників:

від позивача - Іванов П.О. (уповноважений представник);

від відповідача 1 - Янчик М.І. (уповноважений представник);

від відповідача 2 - не з`явився;

від відповідача 3 - не з`явився;

від відповідача 4 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Труд», Державного підприємства «СЕТАМ», Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича та Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про визнання недійсними результатів торгів, визнання права власності та скасування арешту, посилаючись на те, що в результаті проведення спірних електронних торгів з реалізації майна відповідача 4, відповідачу 1 було продано залізничний вагон, який на праві власності належить позивачу. Зазначений вагон позивачем було придбано 16.11.2018 року, що підтверджується договором купівлі-продажу №741-500 та актом приймання-передачі вагонів від 16.11.2018. Вказав, що оскільки норми чинного законодавства не передбачають обов`язкової реєстрації залізничних вагонів, приватним виконавцем помилково, на підставі даних бази ГІОЦ Укрзалізниці, спірний вагон було виставлено на продаж, як майно, власником якого є ПАТ «Азот».

На підставі викладеного просить суд визнати недійсним результати проведених 29.10.2019 року електронних торгів з реалізації арештованого майна ПрАТ «АЗОТ» - залізничного вантажного напіввагону №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, через систему електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), результати якого оформлені протоколом №440601 від 29.10.2019 року (лоту №379866), а також визнати недійсними: протокол Державного підприємства «СЕТАМ» №440601 проведення електронних торгів від 29.10.2019 року по лоту №379866; акт Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про проведені електроні торги від 08.11.2019 року, скасувати арешт накладений на залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, постановою Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про арешт майна боржника від 07.06.2019 року ВП №58251249 (ЗВП №57048235) та скасувати арешт накладений на залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, постановою Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.08.2019 року ЗВП №57048235.

Відповідач 1 проти позову заперечував, зазначив, що посилання позивача на порушення майнового права, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу №741-500 від 16.11.2018 є безпідставним, оскільки відповідний договір є фіктивним, який спрямовано на уникнення відповідачем 4 звернення на стягнення на майно, позивач та відповідач 4 є пов`язаними особами, а укладений між ними договір не спрямований на створення правових наслідків. Вказав, що копії платіжних доручень долучених до позовної заяви не є належними доказами, оскільки оформлені усупереч вимогам законодавства. Вказав, що, оскільки право власності на спірний вагон було зареєстровано за відповідачем 4, приватним виконавцем правомірно було накладено на вказаний вагон арешт та реалізовано. Позивачем всупереч положень норм чинного законодавства не було зареєстроване право власності на придбаний ним залізничний вагон.

Відповідач 2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що організатором торгів не здійснюється перевірка змісту заявки на відповідність вимогам чинного законодавства, а відповідальність за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, несуть посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Відповідач 3 проти позову заперечував, вказуючи, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки про укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем 4 він не знав і не міг знати. Також відповідач 3 зазначив, що боржником у ЗВП №57048235 яким є відповідачем 4 ніяких відомостей щодо відчуження ним майна не подавалось, а орган, який здійснює відповідний облік, повідомив про те, що вантажний вагон №56471303 зареєстровано за боржником, у зв`язку з чим, у нього були відсутні правові підстави для утримання від звернення стягнення на вищезазначений вагон.

Відповідач 4 - ПАТ «Азот» позов визнав у повному обсязі, вказав, що 16.11.2018 між відповідачем 4 та позивачем було укладено Договір купівлі-продажу №741-500, відповідно до умов якого ТОВ «АЗОТ» передало у власність товар, в тому числі і вагон №56471303. Також, відповідач 4 зазначив, що 16.11.2018 між ним та позивачем було підписано Акт приймання приймання-передачі товару до вищезазначеного договору, яким ТОВ «АЗОТ» передало у власність позивача 928 залізничних вагонів, у тому числі вагон №56471303.

Крім того, ТОВ «Торговий Дім «Труд» звернулось до суду із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА», Державного підприємства «СЕТАМ», Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про визнання договору №741-500 від 16.11.2018 недійсним, визнання права власності і витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обгрунтовувались тим, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» та Публічним акціонерним товариством «АЗОТ» Договір купівлі-продажу №741-500 від 16.11.2018 є фіктивним та спрямованим на уникненням останнім звернення стягнення на майно і перешкоджання виконанню рішення. Позивач та відповідач 4 є пов`язаними особами, оскільки дані юридичні особи мають одного й того ж кінцевого бенефіціара. Також, позивачем за зустрічним позовом було зазначено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» не подано належних доказів, які підтверджують факт оплати спірного договору, не здійснено жодних дій щодо фактичного переходу права власності на залізничні вагони, які були предметом спірного договору, окрім того, позивач за зустрічним позовом зазначив, що вищезазначений договір суперечить вимогам законодавства, зокрема, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для визнання даного правочину недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Труд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА», Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про визнання договору недійсним, визнання права власності і витребування майна із чужого незаконного володіння. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом

ТОВ «Ніка Транс Логістика» проти зустрічного позову заперечувало у зв`язку з тим, що дані вимоги є безпідставними та необґрунтованими, договір не є фіктивним і відповідає вимогам норм чинного законодавства.

Відповідачем 1 неодноразово подавались клопотання про залучення ТОВ «ХІМ ТРЕЙД» та ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Протокольними ухвалами судом було відмовлено у задоволенні зазначених клопотань, оскільки заявником не доведено, що рішення у справі може вплинути на права і обов`язки зазначених товариств.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, разом з тим, заперечив проти задоволення зустрічного позову з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов, разом з тим, просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позов, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (покупцем, позивач) та Публічним акціонерним товариством «АЗОТ» (продавцем, відповідач 4) було укладено договір купівлі-продажу №741-500, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця власний рухомий склад який в подальшому зазначається «Товар», а покупець зобов`язується прийняти та сплатити за товар, в кількості відповідно до Додатку №1, який є невід`ємною частино даного договору.

Відповідно до вищезазначеного договору позивач придбав 928 одиниць залізничної техніки, у тому числі залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, впродовж одного календарного дня з дати оплати даного договору.

Згідно з п. 3.2. договору передача товару, зазначеного у п. 1.1. договору, відбувається відповідно до Акта приймання-передачі товару.

У п. 3.4. договору визначено, що датою переходу права власності на товар вважається підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару (рухомого складу).

Відповідно до п. 4.3 договору підписання уповноваженими представниками сторін акта приймання-передачі товару (рухомого складу) є достатнім підтвердженням передачі товару необхідної кількості і якості.

Додатковою угодо №1 до договору сторони погодили внести зміни до договору та викласти п.2.1. договору у наступній редакції: «Покупець здійснює оплату в розмірі 100% від вартості товару по договору впродовж 110 (ста десяти) календарних днів з моменту підписання відповідного договору.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку залізничної техніки в кількості 928 одиниць, що належать ПАТ «АЗОТ» ринкова вартість рухомого складу, який є предметом вищезазначеного договору складає 148784400 грн.

Відповідач 4 листом №304-19/28 від 20.02.2019 повідомив позивача, що між ним та ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» укладено Договір-доручення №88-500 від 18.02.2019, відповідно до якого ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» уповноважений приймати від імені ПАТ «АЗОТ» грошові кошти від третіх осіб. У зв`язку з чим, відповідач просив перерахувати грошові кошти у сумі 148784400 грн на рахунок ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД».

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій платіжних доручень, зокрема №8239 від 20.02.2019 на суму 2700000 грн, №8240 від 20.02.2019 на суму 950000 грн, №8241 від 20.02.0219 на суму 2200000 грн, №8261 від 22.02.2019 на суму 125000000 грн та №8278 від 22.02.2019 на суму 17934400 грн позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» грошові кошти у сумі 148784400 грн, у графі призначення платежу зазначено: «Оплата за рухомий склад згідно з договором купівлі-продажу №741-500 від 16.11.2018, для ПАТ «АЗОТ», зг. Договору доручення 88-500 від 18.02.2019.

Актом приймання-передачі товару до договору купівлі-продажу №741-500 від 16.11.2018 підтверджується, що відповідач 4 передав а позивач прийняв у власність 928 одиниць залізничної техніки, у тому числі, залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору.

Судом встановлено, що 07.06.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем у межах зведеного виконавчого провадження №57048235, боржником у якому є відповідач 4 винесено постанову №58251249, якою накладено арешт на залізничний вантажний вагон №56471303.

В подальшому, постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника у ЗВП №57048235 відповідач 3 описав та арештував вагон №56471303 постановою від 19.08.2019.

Відповідно до вищезазначеної постави від 19.08.2019 винесеної відповідачем 3, зберігачем вагонів визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС», якого попереджено про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

Листом №1657 від 02.10.2019 відповідач 3 звернувся до відповідача 2 з заявкою щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, зокрема залізничного вантажного напіввагону №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору.

29.10.2019 відповідачем 2 проведено електронні торги з реалізації арештованого майна через систему електронних торгів арештованого майна, результати якого оформлено протоколом №440601 від 29.10.2019, відповідно до якого здійснено реалізацію рухомого майна - напіввагону №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору. Переможцем вищезазначених торгів визначено відповідача 1.

08.11.2019 відповідачем 3 складено акт про проведені електронні торги з реалізації спірного вагона.

Згідно зі ст.ст. 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відносини пов`язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, зокрема, регулюються, серед іншого, Цивільним і Господарським кодексами України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (статті 328 Цивільного кодексу України).

Статтею 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 334 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 664 Цивільного кодексу України визначає, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників справи, при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника ЗВП №57048235 від 19.08.2019 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. виходив з того, що спірний залізничний вагон належать боржнику за виконавчим провадженням - Приватному акціонерному товариству «Азот». Належність вагона боржнику встановлена приватним виконавцем на підставі листа філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Українська залізниця» від 06.06.2019 №ГІОЦ-72/1935, та виявленого під час огляду вищезазначеного вагона виконавцем маркування «Собственность ОАО «АЗОТ».

Разом з тим, судом встановлено, що позивач набув право власності на спірний вагон на підставі договору купівлі-продажу укладеного з Публічним акціонерним товариством «АЗОТ», за яким позивач став власником 928 одиниць залізничної техніки, у тому числі залізничного вантажного напіввагону: №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору.

З урахуванням положень статей 655, 664 ЦК України, право власності на спірний вагон виникло у позивача 16.11.2018, тобто з дати укладення договору купівлі-продажу та підписання між його сторонами акту приймання-передачі.

Таким чином, приватним виконавцем при винесенні постанови про опис та арешт майна боржника, а також подальшій передачі зазначеного майна на реалізацію було описано, арештовано та реалізовано на прилюдних торгах вагон, власником якого був позивач.

Стосовно посилань відповідача 1 на інформацію з АБД ПВ, щодо реєстрації спірного вагона за ПАТ «АЗОТ», то суд зазначає, що внесення відомостей про власника вагонів в АБД ПВ не є державною реєстрацією вагонів і не може підтверджувати право власності на вагони. Нормами чинного законодавства, зокрема Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, не встановлено обов`язку нового власника реєструвати залізничні вагони чи вносити відомості про нового власника, так само і не вбачається вимог закону щодо проведення державної реєстрації права власності на вагон.

Крім того, лист філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Українська залізниця» від 06.06.2019 №ГІОЦ-72/1935 містить примітку, що наведена в листі інформація носить виключно довідковий характер.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частин 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та, враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 Цивільного кодексу України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених законодавством.

Наведене вище також випливає з правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в його постанові від 11.09.2019 року по справі № 330/1852/16-ц в якій зазначено про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 Цивільного кодексу України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3- 242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Так, в силу вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Продаж вищезазначеного вагона відповідачу 1 який відбувся на підставі електронних торгів з реалізації вищезазначеного майна проведених 29.10.2019 суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 передбачено, що може бути реалізовано саме майно боржника, яким відповідно до зведеного виконавчого провадження №57048235 та акта про проведення електронних торгів від 08.11.2019 зазначено ПАТ «АЗОТ», проте, судом встановлено, що дійсним власником залізничного вантажного напіввагону №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору є позивач, що підтверджується укладеним між сторонами договором від 18.11.2018 та актом приймання-передачі залізничної техніки.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що електронні торги з реалізації залізничного вантажного напіввагона №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору проведені відповідачем 3 є недійсними.

Оскільки протокол Державного підприємства «СЕТАМ» №440601 проведення електронних торгів від 29.10.2019 по лоту №379866 яким зафіксовано результат проведення відповідних торгів та акт приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про проведені електронні торги від 08.11.2019, який відповідно до п. 9. Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна у сукупності становлять правочин купівлі-продажу спірного вагона та підтверджують виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними результатів проведених 29.10.2019 року електронних торгів з реалізації арештованого майна ПрАТ «АЗОТ» - залізничного вантажного на піввагону №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, через систему електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), результати якого оформлені протоколом №440601 від 29.10.2019 року (лоту №379866), та визнання недійсними протоколу Державного підприємства «СЕТАМ» №440601 проведення електронних торгів від 29.10.2019 року по лоту №379866№ а також акту Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про проведені електронні торги від 08.11.2019.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт з майна знімається у разі, якщо особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернулася до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки судом встановлено, що власником спірного вагону є позивач, проте його право власності оспорюється і не визнається зі сторони відповідачів 1, 2, 3 наявні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на спірний вагон за позивачем та зняття арешту, накладеного приватним виконавцем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Труд» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-4 ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

При цьому фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення (абз. 3 п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» та Публічним акціонерним товариством «АЗОТ» укладено спірний купівлі-продажу, на підставі якого позивач за первісним позовом набув право власності, зокрема на залізничний вагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору. Також судом встановлено, що на виконаня зазначеного договору ТОВ НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» було перераховано грошові кошти у розмірі та у порядку, визначеному сторонами з урахуванням додаткових угод та підписано Акт приймання-передачі товару.

Тобто, сторонами за вказаним договором вчинялись дії, спрямовані на виконання зазначеного договору, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним як фіктивного правочину.

Посилання позивача за зустрічним позовом, що ТОВ «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА», ПАТ «АЗОТ» та ТОВ «ХІМ-ТРЕЙД» є пов`язаними особами, як на підставу фіктивності спірного правочину судом відхиляються, оскільки при укладенні договорів сторони керується принципом свободи договору, а укладення на законних підставах договорів між юридичними особами власниками яких є одна й та саме фізична особа не заборонено.

Позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів наявності умислу у всіх сторін за спірним договором на укладення фіктивного договору.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору купівлі продажу №741-500 від 16.11.2018. Враховуючи відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу №741-500 від 16.11.2018, відсутні також підстави для задоволення похідних зустрічних вимог про визнання права власності на спірний вагон за ТОВ «ТД «Труд» та витребування вказаного вагона з чужого незаконного володіння.

Інші доводи і заперечення судом розглянуто, проте відхилено, оскільки вони не впливають на результат вирішення справи.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються відповідачів в повному обсязі, разом з тим, судові витрати відповідача 1 за подання зустрічного позову покладаються на відповідача 1.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Визнати недійсним результати проведених 29.10.2019 року електронних торгів з реалізації арештованого майна ПрАТ «АЗОТ» - залізничного вантажного на піввагону №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, через систему електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ), результати якого оформлені протоколом №440601 від 29.10.2019 року (лоту №379866), а також визнати недійсними: протокол Державного підприємства «СЕТАМ» №440601 проведення електронних торгів від 29.10.2019 року по лоту №379866№; акт Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про проведені електронні торги від 08.11.2019.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (вул. Московська, 32/2, м. Київ, 01010, ) право власності на залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору.

Скасувати арешт накладений на залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, постановою Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про арешт майна боржника від 07.06.2019 року ВП №58251249 (ЗВП №57048235);

Скасувати арешт накладений на залізничний вантажний напіввагон №56471303, 01.04.1991 року побудови, тип 5600, модель №12-757, зеленого кольору, постановою Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.08.2019 року ЗВП №57048235.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Труд» (04071, м. Київ, вул. Кожум`яцька, буд. 10-А, офіс 2; ідентифікаційний код 41769742) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2; ідентифікаційний код 40960674) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3023 (три тисячі двадцять три) грн.

Стягнути з Державного підприємства «СЕТАМ» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6; ідентифікаційний код 39958500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2; ідентифікаційний код 40960674) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3023 (три тисячі двадцять три) грн.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, буд. 31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2; ідентифікаційний код 40960674) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3023 (три тисячі двадцять три) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» (18028, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, буд. 72; ідентифікаційний код 00203826) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА» (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 32/2; ідентифікаційний код 40960674) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3023 (три тисячі двадцять три) грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 19.02.2021

Суддя Я.В. Маринченко