ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 911/1049/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

прокурор: Ганзенко О.О., посвідчення № 056698 від 08.07.2020

інші учасники явку своїх представників у судове засідання не забезпечили

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм"

на рішення Господарського суду Київської області від 10 листопада 2020 року (повний текст складено 24.11.2020 р.)

у справі № 911/1049/19 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Заступника прокурора Чернігівської області

в інтересах держави в особі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру,

до: 1. Головного управління Держгеокадастру у Київській області,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм",

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1

про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст вимог:

1.1. Заступник прокурора Чернігівської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач 1/управління) та ТОВ "Нива Фарм" (далі -відповідач 2) про:

- визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19.06.2018 №10-5428/15-18-сг, яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,7580 га кадастровий номер :03:001:0200 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області;

- витребування з незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,7580 га кадастровий номер :03:001:0200 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на порушення управлінням законодавчих вимог під час надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, адже станом на час отримання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства шляхом отримання земельної ділянки державної власності. Вказане, на переконання прокурора свідчить про незаконне вибуття вказаної землі із власності держави поза її волею в особі відповідного органу, який виконує функції держави у відповідних правовідносинах (Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру), що є підставою для її витребування з чужого незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" з підстав ст. 388 ЦК України.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції:

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 10.11.2020 у справі №911/1049/19 позовні вимоги задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,7580 га, кадастровий номер :03:001:0200, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь Чернігівської обласної прокуратури 960,50 грн. судового збору. Стягнуто з ТОВ "Нива Фарм" на користь Чернігівської обласної прокуратури 960,50 грн. судового збору. Закрито провадження у справі №911/1049/19 в частині вимог про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19.06.2018 року №10-5428/15-18-сг, яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,7580 га кадастровий номер :03:001:0200 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області (т.ІІ, а.с. 48-62).

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги:

3.1. ТОВ "Нива Фарм" звернулось з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині витребування з незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельної ділянки площею 1,7580 га, кадастровий номер :03:001:0200, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:

4.1 Відповідач-2 у апеляційній скарзі зазначає, що він є добросовісним набувачем, оскільки набув право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, не знав та не міг знати про порушення законодавства при набутті права власності на земельну ділянку ОСОБА_1

4.2 Відповідач-2 оспорюваним рішенням позбавляється права власності без компенсації і не може розраховувати на отримання іншої земельної ділянки.

4.3 Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав представництва інтересів держави прокурором у суді.

4.4 Також відповідач-2 зазначає, що підставою для задоволення вимоги прокурора про витребування спірної земельної ділянки має бути визнання недійсним наказу про відведення цієї земельної ділянки фізичній особі, в частині яких провадження у справі закрито.

4.5 У справі №183/1617/16 первинні рішення не досліджувались оскільки були визнані недійсними в межах інших судових проваджень.

4.6 У справі №922/614/19 вирішувалось питання юрисдикції, а не застосування ст. 388 ЦК України.

5. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

5.1 Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що розпорядження Держгеокадастром майном не у спосіб та поза межами передбачених законом повноважень не може оцінюватись, як правомірне вираження волі з боку держави (аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду України у справах №3-604гс16, №6-2161цс16, №916/2129/15, №916/2144/15, №916/2131/15, №916/2130/15).

5.2 Заперечуючи твердження відповідача-2 про непідвідомчість справи господарським судам прокурор посилається на викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №911/414/18 висновки.

6. Розподіл справи:

6.1 Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 року, матеріали судової справи № 911/1049/19 разом з апеляційною скаргою ТОВ "Нива Фарм" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Агрикова О.В.

6.2 Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 10 листопада 2020 у справі № 911/1049/19 та повідомлено учасників справи про те, що розгляд зазначеної апеляційної скарги відбудеться 26.01.2021 р.

6.3 Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 р. розгляд справи відкладено на 16.02.2021 р.

7. Інші процесуальні дії у справі:

7.1. У судовому засіданні 16.02.2021 прокурор надав пояснення, якими заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

7.2. У судове засідання 16.02.2021 р. представники позивача, відповідачів та третьої особи не з`явились, про об`єктивні причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень за ідентифікаторами 315, 340, 323, а також інформацією з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження направленого на адресу ТОВ "Нива Фарм" поштового відправлення за ідентифікатором 960 зі статусом "відправлення вручено особисто 14.01.2021.

7.3. Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов`язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників позивача, відповідачів та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників позивача, відповідачів та третьої особи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

8. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи:

8.1. ОСОБА_1 (третя особа у справі) звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 20.03.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Відповідно до змісту вказаної заяви ОСОБА_1 засвідчив, що він не використав раніше своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням (т.І, а.с. 31).

8.2. Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 15.05.2017 року №25-7460/14-17-сг "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" було надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (т.І, а.с. 29).

8.3. 10.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області та передачу земельної ділянки у власність (т.І, а.с. 30).

8.4. Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.01.2018 року №25-122/14-18-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; надано у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :04:000:0807) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області (т.І, а.с. 31).

8.5. 19.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

8.6. 19.03.2018 року ОСОБА_1 (третя особа у справі) звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області. Відповідно до змісту вказаної заяви ОСОБА_1 засвідчив, що він не використав раніше своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням (т.І, а.с. 32).

8.7. Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 04.04.2018 року №10-2988/15-18-сг "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою" громадянину ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, орієнтовний розмір ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (т.І, а.с. 40).

8.8. 31.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про затвердження документації із землеустрою та передання йому безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0200, площею 1,7580 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області (т.І, а.с. 41).

8.9. Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 19.06.2018 року №10-5428/15-18-сг "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" (спірний наказ) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; припинено право користування земельною ділянкою, що посвідчується договором оренди землі від 20.07.2013 року, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.09.2013 р. за №2522608; надано громадянину ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 1,7580 га, кадастровий номер :03:001:0200 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області (спірна земельна ділянка) (т.І, а.с. 42).

8.10. 02.08.2018 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу відчужено спірну земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю "Нива фарм" (ідентифікаційний код 35652231) (т.І, а.с. 117-120). Продаж земельної ділянки здійснено за 56000 грн. (п. 2.2 Договору).

9. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин:

9.1. Щодо підстав звернення прокурора до суду із позовом за вказаним спором в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру слід зазначити наступне.

9.2. Звернення до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру прокурор обґрунтовує тим, що передача спірної земельної ділянки з порушенням законодавства порушує права та інтереси держави стосовно належних Українському народу земель сільськогосподарського призначення, розпорядником яких є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, тоді як відповідний центральний орган виконавчої влади (Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру), маючи надані законом повноваження щодо контролю за діяльністю підпорядкованих йому територіальних управлінь, не вживає заходів реагування на відповідні порушення шляхом звернення до суду з метою відновлення порушених прав держави.

9.3. З системного аналізу приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 53 ГПК України, слідує, що прокурор у разі порушення або загрози порушення інтересів держави має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави, зокрема, в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, якщо такий орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист цих інтересів, а оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Так, "нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

9.4. З наявного в матеріалах справи листа слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області №74/12/3796 від 20.12.2018 слідує, що вказаний орган повідомив Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про встановлення в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000132 від 05.06.2018 обставин безоплатного отримання фізичними особами, зокрема ОСОБА_1 , у власність земельних ділянок державної власності з порушенням вимог ст. 121 ЗК України, а також просив провести службову перевірку за вказаними фактами та повідомити про результати такої перевірки (т.І, а.с. 49).

9.5. На вказаний лист Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру листом №10-28-02.19-724/2-19 від 30.01.2019 повідомила слідчий відділ Управління СБ України в Чернігівській області про те, що документи державного реєстру земель знаходяться в архівах територіальних органів Держгеокадастру, яким відповідно і направлено лист слідчого відділу (т.І, а.с. 50).

9.6. Надалі, заступник прокурора Чернігівської області звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з листом №05/1-87вих19 від 15.02.2019, відповідно до змісту якого повідомлено про видачу відповідачем 1, зокрема, спірного наказу та порушення вимог земельного законодавства під час передачі у власність земельних ділянок громадянам, які вже використали своє право на безоплатне отримання у власність земель державної власності, як наслідок заступник прокурора просив позивача повідомити, чи вживалися ним заходи на усунення вказаних порушень шляхом листування, подання позовів до суду (т.І, а.с. 52).

9.7. На вказаний лист Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру листом №10-28-02.19-1895/2-19 від 27.02.2019 повідомила прокуратуру Чернігівської області, що Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області доручено вжити відповідні заходи реагування з метою усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства під час набуття права власності на земельні ділянки (т.І, а.с. 55-56).

9.8. Водночас, як слідує зі змісту вказаного вище листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру остання не заперечувала виявлених прокуратурою обставин порушення земельного законодавства під час передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян, зокрема, за спірним у даній справі наказом, тоді як із вказаними обставинами позивач також погодився у поданому у даній справі письмовому поясненні від 17.05.2019 (т.І, а.с. 99-102).

9.9. Вказані обставини свідчать про те, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру була обізнана про ймовірні порушення інтересів держави, попри те, обмежившись лише листуванням з відповідачем 1 щодо необхідності вжиття ним відповідних заходів реагування, з вимогами про усунення допущених порушень земельного законодавства до суду не зверталася, що свідчить про невжиття нею, як уповноваженим державним органом, спрямованих на захист інтересів держави заходів.

Отже, прокурор належним чином обґрунтував наявність порушення інтересів держави та необхідність представництва таких інтересів у суді прокуратурою в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з урахуванням конкретних, встановлених в даній справі, обставин та суб`єктного складу сторін.

9.10. Окрім того, відповідно до ст. 55 ГПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

9.11. Як слідує з наявних в матеріалах справи копій заяв ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №25-122/14-18-сг від 04.01.2018 зазначеному громадянину надано у власність земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0807 площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Ваганицької сільської ради Городнянського району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства (т.І, а.с. 28, 31).

Водночас, 19.06.2018 відповідачем-1 згідно спірного наказу надано громадянину ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у власність земельну ділянку :03:001:0200 площею 1,7580 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території на території Лозовоярівської сільської ради, Яготинського району, Київської області також для ведення особистого селянського господарства (т.І, а.с. 32, 42).

Тобто, станом на момент видачі ГУ Держгеокадастру у Київській області спірного наказу громадянин ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної.

9.12. Викладене свідчить про подвійне проведення передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадянина ОСОБА_1 в межах визначених норм безоплатної приватизації по одному й тому ж виду використання - для ведення особистого селянського господарства, що свідчить про невідповідність спірного наказу відповідача 1 приписам ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України та принципам земельного законодавства, зокрема рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

9.13. Вказане свідчить про обґрунтованість доводів прокурора стосовно порушення вимог законодавства при прийнятті ГУ Держгеокадастру у Київській області наказу №10-5428/15-18-сг від 19.06.2018 та, як наслідок, порушення виданням спірного наказу інтересів держави, які полягають в охороні належної Українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян, позаяк Український народ, делегуючи право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, має законні очікування, що ці органи під час такого розпорядження будуть діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

9.14. Право власності ОСОБА_1 припинено шляхом відчуження такого права на користь ТОВ "Нива Фарм", яке станом на момент звернення з позовом, є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується Інформаційною довідкою щодо відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якій зазначено, що підставою виникнення у позивача права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки №994 від 02.08.2018 (т.І, а.с. 20-27).

Враховуючи те, що спірну земельну ділянку відповідачем-1 надано у власність ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, подальше відчуження земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0200 на користь ТОВ "Нива Фарм" також відбулось з порушенням вимог законодавства.

Спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як видача відповідачем-1 спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій відповідного органу державної влади по передачі цієї землі у власність.

За таких обставин, набуття її у власність відповідачем-2 відбулось з порушенням вимог ст. ст. 328, 330 ЦК України. Тому згідно ст. ст. 387, 388 ЦК України, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ "Нива Фарм" на користь державі в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача-2 відповідає критерію законності: здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог законодавства, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Водночас, "суспільним", "публічним" інтересом звернення прокурора з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача 2 у даній справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі із державного власності у власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та рівності усіх громадян на отримання такого права, а також захист суспільного інтересу загалом - права власності Українського народу на землю, шляхом відновлення правового порядку в частині поновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, а такий захід є пропорційним визначеним цілям - відновлення права власності Українського народу на землі сільськогосподарського призначення та рівність усіх громадян у праві на отримання такої землі у власність.

Враховуючи характер спірних правовідносин і встановлені обставини та правові норми, що підлягають застосуванню, втручання держави в право ТОВ "Нива Фарм" на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Крім того, відповідач-2 в силу укладеного з третьою особою договору у разі вилучення за рішенням суду земельної ділянки на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу, має право вимагати від продавця відшкодування завданих йому збитків, якщо він не знав або не міг знати про наявність таких підстав.

10. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

10.1. У постанові Великої палати Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі №911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) викладено правовий висновок відповідно до якого: "вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи, тому відповідний спір має розглядатися судом за правилами ЦПК України. Наведене відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №361/3009/16-ц, 07 листопада 2018 року у справах № 488/6211/14-ц та № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі №485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справах № 522/7636/14-ц та № 469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/2258/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, відступати від яких немає правових підстав."

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу відповідача-1.

10.2. Разом з тим, у постанові Великої палати Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі №911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) також зазначено, що: "власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є необхідним. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункті 86) та від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38).".

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі №911/1050/19 (п. 23).

При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу, без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки такий наказ за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на який він спрямований. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, подальше відчуження спірної земельної ділянки, та набуття її у ТОВ "Нива Фарм" відбулось з порушенням вимог ст.ст. 328, 330 ЦК України, тож земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача-2 на користь держави в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

11. Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

11.1. Враховуючи викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18) правові висновки щодо застосування положень ст. 388 ЦК України, з урахуванням того, що спірна земельна ділянка вибула із власності Держави незаконно, колегія суддів зазначає про те, що твердження відповідача-2 про те, що він є добросовісним набувачем, правильних висновків суду першої інстанції про можливість витребування такої земельної ділянки у добросовісного набувача, - не спростовує.

При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу, без заявлення вимоги про визнання його недійсним, оскільки такий наказ за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на який він спрямований. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18.

11.2. Колегія суддів зазначає про безпідставність тверджень відповідача-2 про те, що оспорюваним рішенням він позбавляється права власності без компенсації і не може розраховувати на отримання іншої земельної ділянки з огляду на те, що можливість компенсації передбачено умовами укладеного між відповідачем-2 та третьою особою договору, а також те, що положеннями чинного законодавства не передбачено можливості надання іншої земельної ділянки у заміну витребуваної.

11.3. Щодо доводів скаржника про неправильне застосування норм матеріального права, а саме статті 388 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду слід зазначити наступне.

У справі № 910/8965/18, на яку посилається скаржник, предметом позовних вимог було визнання недійсним правочинів з набуття права власності на нерухоме майно, скасування реєстраційних записів про державну реєстрацію права власності та витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна. Підставою для скасування Верховним Судом судових рішень у цій справі № 910/8965/18 стало зокрема, невірне застосування пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України. Верховний Суд, у пунктах 7.6 - 7.9 послався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/18, 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.05.2019 у справі № 469/1346/18, від 29.03.2017 у справі № 6-3104цс16, від 31.10.2012 у справі № 6-53цс12, від 19.06.2019 у справі № 756/13683/16-ц, від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц, Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-1203цс15, від 15.03.2017 у справі № 3-1515гс16, від 25.01.2017 у справі № 3-1533гс16, від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16, від 05.10.2016 у справі № 3-604гс16 та дійшов висновку, що витребування майна від добросовісного набувача залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Проте суди у справі № 910/8965/18 не встановили, яким саме шляхом вибуло спірне майно з володіння власника або особи, яке майно передано у володіння, і що таке вибуття сталося саме не з волі зазначених осіб, а тому у даному випадку необхідна оцінка з відповідними наслідками саме першого у ланцюгу правочину.

У справі № 469/1346/18, на яку посилається скаржник, предметом спору є визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договору купівлі-продажу й державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду та ухвалу місцевого суду в частині відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним і скасування розпорядження районної державної адміністрації, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 у справі № 469/1346/18 зазначив, що вимога про визнання недійсним розпорядження районної державної адміністрації має розглядатися судом у межах однієї справи, оскільки "повернення майна у володіння держави через віндикаційний позов, суть якого полягає у витребуванні власником свого майна із чужого володіння, може бути досягнуто виключно за обов`язкової наявності такої передумови, як визнання судом незаконним первісного розпорядження, яким було передано земельну ділянку в оренду ТОВ "Метроном" та фактично вилучено її з державної власності".

Таким чином, спірні правовідносини та фактичний склад установлених обставин у справі № 910/8965/18, у справі № 469/1346/18 та у справі № 911/827/19, яка розглядається, не є подібними, а тому висновки не можуть розглядатися як такі, що підтверджують різне застосування судами норм матеріального права за подібних обставин. Так, на відміну від наведених скаржником справ, де Верховний Суд зазначив про порушення судами норм процесуального права, що призвело до унеможливлення встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, у справі, що розглядається, встановлено, що земельну ділянку ГУ Держгеокадастру надало у власність громадянину ОСОБА_1 з порушенням законодавства (за наявності вже використаного ОСОБА_1 права на набуття безоплатно земельною ділянкою для особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення), тобто суд установив фактичні обставини незаконності первинного вибуття земельної ділянки.

11.4. Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судом статті 118 Земельного кодексу України без урахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 819/570/18, від 23.05.2018 у справі №825/602/17, від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18 слід зазначити наступне.

У справі № 819/570/18 предметом позову було визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання органу місцевого самоврядування вчинити дії щодо надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність. У справі № 825/602/17 предметом позову були вимоги про зобов`язання вчинити певні дії - надати дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У справі № 1640/2594/18 предметом позову були вимоги про зобов`язання затвердити проект землеустрою земельної ділянки. Наведені справи розглядалися в порядку адміністративного судочинства. Що свідчить про публічно-правовий характер таких спорів. Натомість предметом спору у цій справі є визнання недійсним наказу про надання у власність земельної ділянки та витребування земельної ділянки, спір є приватноправовим, що свідчить про неподібність правовідносин у справі, що розглядається, та справах, на які посилається скаржник.

Отже, висновок щодо незастосування статті 118 Земельного кодексу України у справі, ґрунтується на доводах, які не є обґрунтованими, оскільки правовідносини у цій справі через неподібність предметів, підстав позову та правового регулювання спірних правовідносин не є подібними зі справами справах № 819/570/18, № 825/602/17, 1640/2594/18, на які скаржник посилався у апеляційній скарзі.

11.5. Рішення у справі, що розглядається обґрунтоване з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 та Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 911/1050/19. Предметом спору у наведених справах були вимоги про визнання недійсними рішень органів державної влади/органів місцевого самоврядування про передання у власність земельних ділянок та витребування земельних ділянок на підставі статті 388 Цивільного кодексу України. Суд першоїі інстанції послався на висновки, викладені у наведених постановах, зокрема щодо підвідомчості позовних вимог про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16), щодо необхідності та ефективності оспорювання рішень органів державної влади (місцевого самоврядування), інших правочинів, які стали підставою для вибуття земельної ділянки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 911/1050/19), щодо права позивача у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння посилатися, зокрема, на незаконність рішень органів державної влади/місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання їх недійсними, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18).

Зважаючи на предмет спору, підстави позову, фактичні обставини та матеріально-правове регулювання у справі, яка розглядається, враховані судом першої інстанці

інстанції висновки, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 та постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 911/1050/19, є релевантними для цієї справи, що відповідає викладеній в ухвалі Верховного Суду від 15.12.2020 р. у аналогічній справі №911/827/19 правовій позиції.

12. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду:

12.1. Матеріали справи свідчать про порушення права власності Держави на спірну земельну ділянку внаслідок її незаконної передачі у приватну власність.

13. Посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:

13.1. Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

13.2. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ГПК України).

13.3. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 14 ГПК України).

13.4. Відповідно до ст. 79 ГПК України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

13.5. За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

13.6. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

13.7. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган;

2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

13.8. Статтею 21 ЦК України унормовано, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

13.9. У відповідності до положень статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13.10. Приписами статтей 18, 19 Земельного кодексу України унормовано, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

13.11. Однією із категорій земель, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України, є землі сільськогосподарського призначення.

13.12. Відповідно до ч. 3 ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 116, ч. 6 ст. 118, ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

13.13. Відповідно до ч. 4 ст. 116 та п. б) ч. 1 ст. 121 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

13.14. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 791, ст. 194 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

13.15. Відповідно до пп. 1, 3, 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації.

13.16. Поряд з тим, згідно пп. 1, 3, 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах;

- розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи;

13.17. Статтею 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" унормовано, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

13.18. Приписами ст. 2, 6, 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" унормовано, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

13.19. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

13.20. Згідно з пп. 4, 5, 198, 199 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

13.21. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

13.22. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

13.23. Крім випадків, передбачених пунктами 162 і 163 цього Порядку, відомості Державного земельного кадастру надаються, зокрема, громадянам у формі довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання) за формою згідно з додатком 51 (з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України).

13.24. Надання відомостей з Державного земельного кадастру, передбачених пунктом 198 цього Порядку, здійснюється державними кадастровими реєстраторами відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр".

13.25. Як слідує зі змісту додатку 51, що визначає форму довідки про наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про одержання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення (використання), пошук інформаці до вказаної довідки може здійснюватись за такими даними: кадастровий номер, власник (користувач): прізвище, ім`я по батькові/найменування, податковий номер/номер та серія паспорта фізичної особи.

13.26. Вищевказані законодавчі приписи та надані ними органам державної влади повноваження, зокрема, в частині ведення Державного земельного кадастру, свідчать про те, що відповідач 1 під час розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення не позбавлений можливості здійснювати перевірку наданих заявником документів та відомостей стосовно одержання ним у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації за певним видом її цільового призначення з метою додержання вимог частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України.

13.27. Приписами статей 328, 330 387, 388 ЦК України унормовано, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом вищевказаних нормативних приписів передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не в особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна останньому набувачу.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми, витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Зазначені у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття його з володіння, наявність спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

13.28. Аналіз норми ст. 388 ЦК України дає підстави вважати, що власник з дотриманням вимог цієї статті може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16.

13.29. Відповідно до приписів ст. ст. 318, 324 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

13.30. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте такі положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

13.31. Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

13.32. Перший протокол, який ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства, тоді як розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

13.33. У пункті 166 рішення ЄСПЛ "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 вказано, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Отже згідно практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

13.34. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

13.35. За приписами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

14. Висновки Північного апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

14.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, - ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтоване, - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

14.2. Рішення Господарського суду Київської області від 10 листопада 2020 року у справі №911/1049/19 залишити без змін.

14.3. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 10 листопада 2020 року у справі №911/1049/19 залишити без задоволення.

15. Розподіл судових витрат:

15.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм на рішення Господарського суду Київської області від 10 листопада 2020 року у справі №911/1049/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10 листопада 2020 року у справі №911/1049/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм".

4. Справу №911/1049/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 17.02.2021 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко