УХВАЛА

16 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 913/427/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Луганської області від 03.12.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 у справі

за позовом керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі позивача Лисичанської міської ради Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтермет-2009"

про повернення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 1 095 830,91 грн.

(за участю прокурора - Шекшеєвої О.С.)

ВСТАНОВИВ:

Керівник Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі позивача Лисичанської міської ради Луганської області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтермет-2009" з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 1095830,91 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що відповідач всупереч вимогам статей 93, 116, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, статей 151, 153 Господарського кодексу України, ст.16 Закону України Про оренду землі, користується земельною ділянкою, яка розташована на території Лисичанської міської ради Луганської області за адресою: м.Лисичанськ, вул.Незалежності, 128, без оформлення належним чином права користування та його державної реєстрації, не сплачуючи орендну плату. За вказаних обставин, на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України прокурором заявлено до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування відповідачем вказаною земельною ділянкою, обраховані за період з 13.06.2017 по 30.04.2019.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 03.12.2019 у справі 913/427/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, мотивоване відсутністю будь-яких доказів виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі, тобто доказів формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, а також відсутністю доказів проведення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, Витягу з нормативної грошової оцінки землі, що в свою чергу виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Луганської області від 03.12.2019 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 у справі № 913/427/19, заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилався на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України і заначив, що судами не враховано висновок, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, 24.04.2019 у справі № 642/4792/17.

Дослідивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 913/427/19 з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка від 02.11.265) ТОВ "ІНТЕРМЕТ-2009" належить нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Лисичанськ, вул. Незалежності, 128.

Зазначене нерухоме майно було придбано відповідачем за результатами проведеного аукціону з продажу майна підприємства-банкрута ВАТ "Лисичанський завод гумових технічних виробів".

В матеріалах справи наявна копія рішення Виконавчого комітету Лисичанської міської ради депутатів трудящих від 08.04.1960 року 267 "Про відвід земельної ділянки для будівництва заводу гумово-технічних виробів", яким було вирішено виділити для будівництва заводу земельну ділянку розміром 100 га.

У листі 2302/01-16 від 24.07.2019 Лисичанська міська рада вказала, що ВАТ "Лисичанський завод гумових технічних виробів" правовстановлюючі документи на землю не оформлювалися, державний акт на право користування земельною ділянкою не видавався. Станом на 01.01.2016 відповідно до інформації Відділу у м. Лисичанську ГУ Держгеокадастру у Луганській області від 29.03.2018 8-12-0.29-195/104-18 за статистичною звітністю Державного земельного кадастру за ВАТ "Лисичанський завод ГТВ" враховувалось 68,6161 га земель по промисловому майданчику за адресою: м. Лисичанськ, вул. Незалежності (колишня назва вул. Орджонікідзе), 128, без правовстановлюючих документів на землю.

Відповідно до листа від 10.06.2019 102 ліквідатора ВАТ "Лисичанський завод ГТВ", земельна ділянка проммайданчика ВАТ "Лисичанський завод ГТВ" використовувалася з 1960 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Лисичанської міської ради депутатів трудящих від 08.04.1960 на праві користування, на підставі цього документу здійснювали плату на землю.

Нарахування земельного податку було припинено датою прийняття постанови господарським судом про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Після реалізації з аукціону більшості майна ліквідатор звернувся до міського голови з питанням щодо виключення земельної ділянки з Держземкадастру. У відповіді Лисичанської міської ради від 21.03.2018 1304/01-21 повідомлено, що відповідне рішення про зняття із статистичного обліку ДЗК земельної ділянки ВАТ "Лисичанський завод гумових технічних виробів" площею 100 га може бути прийнято радою лише після повного відчуження нерухомого майна за адресою м.Лисичанськ, вул.Незалежності 128.

Також ліквідатором повідомлено, що станом на 01.06.2019 залишилось нереалізованим наступне майно з ліквідаційної маси: об`єкти цивільного захисту, гуртожитків, об`єкту Пождепо".

Листом від 11.02.2019 15/0/194-19 Головне Управління Держгеокадастру у Луганській області повідомило Управління власності Лисичанської міської ради про те, що земельна ділянка за адресою : м. Лисичанськ, вул. Незалежності, 128 не сформована та не зареєстрована у Державному земельному кадастрі, тому не можливо надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Базова вартість 1 кв.м. землі у м. Лисичанськ станом на 01.01.2017 складає 263,54 грн, на 01.01.2018 263,54 грн, на 01.01.2019 263,54 грн.

За інформацією Лисичанської міської ради (за 2150/01-16 від 14.05.2019) останньою не приймались рішення про надання земельних ділянок, що знаходяться під вказаними об`єктами нерухомості за адресою : м. Лисичанськ, вул. Незалежності, 128, в користування, договори оренди земельних ділянок з ВАТ "Лисичанський завод гумових технічних виробів" або TOB "Інтермет-2009" не укладались.

Зокрема, листами 6550/01-21 від 08.11.2018, 7259/01-21 від 19.12.2018 Лисичанська міська рада повідомляла ТОВ "Інтермет-2009" про необхідність прийняття заходів щодо оформлення права користування земельними ділянками відповідно до діючого законодавства України, наслідків не оформлення належним чином права користування земельними ділянками та умови у добровільному порядку сплати безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок, а також необхідності проведення робіт з рекультивації земель у разі демонтажу об`єктів нерухомого майна (т. 1, а.с.75-80).

ТОВ "Інтермет-2009" у листах-відповідях 7 від 24.01.2019 та 56 від 04.12.2018, повідомляло Лисичанську міську раду, що майно було придбане для подальшого демонтажу та переробки на металобрухт.

З урахування встановлених обставин під час розгляду справи, суди дійшли висновку, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: у м. Лисичанськ, вул. Незалежності, 128, на якій розташовані нежитлові приміщення відповідача, та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти - орендну плату, взагалі не була сформована як об`єкт цивільного права, і зокрема протягом зазначеного позивачем періоду з 13.06.2017 по 30.04.2019.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності у різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16).

При цьому як судові рішення у справах зі спорів, що виникли із подібних правовідносин, належить розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що судами першої і апеляційної інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, , оскільки правовідносини у справі № 913/427/19 не є подібними із правовідносинами у справах, на які посилається заявник.

Як убачається із рішень у справі яка розглядається, Верховний Суд зауважує, що посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, скаржник зазначає постанови Верховного Суду які хоча і мають подібний предмет та підстави позову, однак є відмінними за змістовним критерієм зі справою № 913/427/19.

Так, у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 Велика Палата Верховного Суду направляючи справи на новий розгляд вказала на те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Зазначені висновки врахували суди попередніх інстанцій, вказавши на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. Однак. суди не убачали підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів відповідно до положень статті 1212 ЦК України, у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільного права, вона не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

У свою чергу, скаржник не враховує, що висновки Великої Палати Верховного Суду не ґрунтуються на тому, що саме лише звернення із позовом на підставі статті 1212 ЦК України є достатньо підставою для стягнення безпідставно збережених коштів. Зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 викладено висновки, згідно з якими обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про відсутність яких, у свою чергу, вказано судами попередніх інстанцій під час розгляду справи № 913/427/19.

Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, оскільки у цій справі відповідач не надав жодних доказів використання ним меншої площі спірної земельної ділянки, аніж сформованої як об`єкт цивільних прав. Крім того, у зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. Тобто, Судом викладено схожі мотиви, на які також вказано у судових рішеннях у справі № 913/427/19, яка розглядається.

Також колегія суддів зауважує, що правовідносини у справі № 913/427/19 не є подібними із правовідносинами, що склалися у справі № 642/4792/17, оскільки у цій справі не було предметом розгляду питання, чи сформована спірна земельна ділянка як об`єкт цивільного права. У постанові від 24.04.2019 у справі № 642/4792/17, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з особи, яка без достатніх правових підстав використовує земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна цієї особи, та не сплачує за користування земельними ділянками плату за землю у встановленому законодавством розмірі. При цьому Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду погодився із висновками судів попередніх інстанцій про доведеність розміру цих безпідставно збережених коштів орендної плати, виходячи з наданих позивачем доказів, яким суди надали оцінку. Висновків щодо необхідності чи відсутності такої необхідності надання доказів розміру безпідставно збережених коштів саме у вигляді даних про кадастрові номери земельних ділянок та Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку цих земельних ділянок вказана постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не містить. Водночас у справі № 913/427/19 суди попередніх інстанцій дійшли висновку про неможливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за спірний період на підставі оцінки наявних у справі доказів, які б вказували на формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Отже, після відкриття касаційного провадження у справі № 913/427/19 суд касаційної інстанції встановив, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, 24.04.2019 у справі № 642/4792/17, оскільки правовідносини у справі № 913/427/19 на які посилався скаржник, обґрунтовуючи вимоги, заявлені у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними правовідносинам у справі № 913/427/19.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 ГПК України, позивач не зазначив та не обґрунтував у поданій касаційній скарзі, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Тютюнник А. В. на рішення Господарського суду Харківської області від 09.01.2020 у справі № 922/3343/19 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2020.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення у справах: "LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE", № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23.10.1996; "BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN", № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19.12.1997).

Усталена практика ЄСПЛ наголошує, що право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Чинне законодавство України надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в пункті 5 частини 1 статті 296 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Луганської області від 03.12.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 у справі № 913/427/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ