УХВАЛА

16 лютого 2021 року

м. Київ

Справа № 911/2757/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників:

cкаржника АТ "НАК "Нафтогаз України" - дов. Литвин П.В.,

скаржника АТ "Укртрансгаз" - адвоката Роєнка Є.В.,

відповідача - адвоката Мамаєва Д.Ю.,

АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" - адвоката Дмитренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 12.11.2020

у складі колегії суддів: Станіка С.Р. (головуючого), Тищенко О.В., Коробенка Г.П.

та на рішення Господарського суду Київської області

від 15.06.2020

у складі судді: Христенко О.О.

у справі № 911/2757/19

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; 2. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

про зобов`язання повернути майно та стягнення 5 656 950,53 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач, "Укртрансгаз" ) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради (далі - відповідач) про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно - 846,527 тис.куб.м. природного газу та стягнення 5 656 950,53 грн.

Позовні вимоги з посиланням на статтю 1212 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що відповідач в січні - березні 2017 безпідставно набув з газотранспортної системи 846,527 тис. куб. метрів природного газу, власником якого є Акціонерне товариство "Укртрансгаз", а тому відповідач має повернути безпідставно одержане майно, а у випадку відсутності у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, сплатити його вартість.

Ухвалою суду від 04.12.2019, зокрема, залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" (далі -АТ "Київоблгаз") та Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", третя особа 1).

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 у справі № 911/2757/19, у позові відмовлено повністю.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані наявністю договірних правовідносин між Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради та НАК "Нафтогаз України", що виникли в силу договорів постачання природного газу за № 1631/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016 та № 1793/1617-БО-17 від 27.10.2016, № 1907/1617-КП-17 від 24.11.2016, за умовами яких сторонами було погоджено обсяги поставки природного газу у спірний період, приймаючи до уваги встановлення судами факту невжиття заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, суди дійшли висновку про недоведеність позивачем факту безпідставного споживання Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради природного газу у спірний період.

Крім того, погодившись з висновком суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що гідно зі статтею 1213 Цивільного кодексу України зобов`язання повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість є альтернативними, оскільки вказана норма містить право особи на альтернативну поведінку у спірних правовідносинах, відтак, пред`явлення позивачем у позові разом двох альтернативних вимог до відповідача: про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та про стягнення вартості такого майна - не відповідає вимогам статті 1213 Цивільного кодексу України.

18.12.2020 АТ "Укртрансгаз" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить оскаржувані постанову та рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

22.12.2020 АТ "НАК "Нафтогаз України" подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить оскаржувані постанову та рішення скасувати в частині відмови у стягненні вартості природного газу в розмірі 5 656 950,53 грн та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 5 656 950,53 грн - вартості природного газу.

28.01.2021 Верховний Суд ухвалив відкрити касаційне провадження у справі № 911/2757/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-7897 від 17.12.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 і призначити розгляд касаційної скарги на 16.02.2021 о 10:45.

03.02.2021 Верховний Суд ухвалив відкрити касаційне провадження у справі № 911/2757/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 22.12.2020 № 39/5-4343-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020, в частині відмови у стягненні вартості природного газу в розмірі 5 656 950,53 грн; об`єднати в одне касаційне провадження касаційні провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" від 22.12.2020 № 39/5-4343-20 та за касаційною скаргою АТ "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-7897 від 17.12.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 та призначити розгляд касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" від 22.12.2020 № 39/5-4343-20 на 16.02.2021 о 10:45.

АТ "Укртрансгаз", мотивуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі посилається на положення пункту 1, 2, 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначивши зокрема наступне:

- Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду Касаційного господарського суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19;

- Необхідність відступлення від висновків Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18 та від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 щодо застосування: Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 (далі - Постанова № 758), Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" (далі - Розпорядження № 742-р), Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання). Застосовані судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові висновки Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18 та від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, не є висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах;

- Порушенням судом апеляційної інстанції ст. ст. 2, 7, 11, 86, ч. 1-5 ст. 236, ч. 2 ст. 237, ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України, оскільки під час ухвалення оскаржуваних постанови суд апеляційної інстанції: а) не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення; б) вийшов за межі предмету доказування у справі № 911/2757/19;

- Крім того, дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з цього питання, у тому числі з огляду на те, що справа №911/2757/19 становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для АТ"Укртрансгаз".

АТ "НАК "Нафтогаз України", мотивуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі посилається на положення пункту 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначивши зокрема наступне:

- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статі 1212, 1213 ЦК України у разі безпідставного набуття відповідачем природного газу за відсутності постачальника, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України);

- суди попередніх інстанцій застосували Розпорядження №742-р без урахування висновків щодо його застосування викладених у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17; від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17;

- висновки місцевого та апеляційного господарських судів ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин справи, неналежному дослідженні доказів, необ`єктивній оцінці позицій сторін та неправильному тлумаченні норм права: безпідставно зазначили про постачання з ресурсу НАК "Нафтогаз України" газу, при цьому акти приймання-передачі природного газу підписані з боку НАК "Нафтогаз України" у матеріалах справи відсутні, отже право власності на газ від останнього до відповідача не перейшло; факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу; право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна.

- суди не застосували правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі №808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16, від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (адміністративне провадження №К/9901/24935/19, № К/9901/16486/19), від 26.06.2018 у справі №803/1362/16.

- суди попередніх інстанцій вийшли за межі доказування у даній справі через неврахування висновків Верховного Суду в постановах: від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 та від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, з урахуванням яких висновок про неправомірність дій третьої особи щодо невидачі номінацій підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної постанови як передчасний, оскільки дослідження обставини в цій частині може бути здійснено у межах окремого позову.

У судовому засіданні 16.02.2021 представники скаржників підтримали касаційні скарги.

АТ "Київоблгаз" подано відзив на касаційні скарги, в якому останнє просить відмовити скаржникам у задоволенні касаційних скарг, а провадження з касаційними скаргами закрити; оскаржувані постанову та рішення у даній справі залишити в силі.

Посилаючись на особливості правового регулювання постачання природного газу та встановлені судами обставини виконання договорів між відповідачем та АТ"НАК "Нафтогаз України" про постачання природного газу, з урахуванням Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р та від 04.10.2017 № 720-р, АТ "Київоблгаз" стверджує, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій правильно визначено природу спірних правовідносин, повно і всебічно з`ясовано обставини справи та надано їм належну оцінку, відтак ухвалено законні і обґрунтовані рішення про відмову у задоволенні вимог позивача.

АТ "Київоблгаз" звертає увагу на наявність усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема: ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №911/2386/19; від 02.09.2020 у справі №911/2267/19; від 13.08.2020 у справі №911/2306/19; від 02.07.2020 у справі №911/2268/19; від 24.09.2020 у справі №911/2302/19; від 24.09.2020 у справі №911/2315/19.

У судовому засіданні 16.02.2021 представник АТ "Київоблгаз" заперечила проти касаційних скарг і просила закрити касаційне провадження з підстав, наведених у відзиві.

Дослідивши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем особливостей щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-XI "Про внесення змін до ГПК України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

Цим Законом від 15.01.2020 № 460-XI законодавець звузив критерії допустимості, які дозволяють звернутися до Верховного Суду з касаційною скаргою, встановивши конкретні випадки, в яких рішення судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, зокрема, наступне.

28.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (споживач) укладено Договір № 1631/1617-ТЕ-17 постачання природного газу, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

27.10.2016 між ПАТ "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (споживач) укладено Договір № 1793/1617-БО-17 постачання природного газу, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

В подальшому, між сторонами у Договір № 1793/1617-БО-17 від 27.10.2016 постачання природного газу було внесено зміни Додатковими угодами № 1 від 28.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016, відповідно до яких, зокрема, змінювалась ціна на природний газ.

В подальшому, між сторонами у Договір № 1907/1617-КП-17 від 24.11.2017 постачання природного газу було внесено зміни Додатковими угодами № 1 від 22.11.2016, № 2 від 21.12.2016, № 4 від 24.01.2017, № 5 від 24.02.2017 відповідно до яких, зокрема, змінювалась ціна на природний газ.

Пункти 2.2, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1 та 12.1 Договору № 1907/1617-КП-17 від 24.11.2016 на момент його підписання були повністю ідентичні умовами пунктів 2.2, 3.2, 3.4, 3.5, 4.1 Договору № 1631/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016.

АТ "НАК "Нафтогаз України" листом № 26-9351/1.2-16 від 28.12.2016 повідомило Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Глевахівської селищної ради про те, що підприємству на січень 2017 не виділяються номінації щодо обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, релігійними організаціями, бюджетним установам та організаціям (докази направлення відповідачу не надані).

АТ "НАК "Нафтогаз України" листом № 26-787/1.2-17 від 30.01.2017 повідомило Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Глевахівської селищної ради, що підприємству на лютий 2017 року не виділятимуться номінації щодо обсягів природного газу (докази направлення відповідачу не надані).

АТ "НАК "Нафтогаз України" листом № 26-2357/1.2-17 від 03.03.2017 повідомило Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство Глевахівської селищної ради, що оскільки підприємством не виконується п. 17 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, то на березень 2017 року йому не виділятимуться номінації щодо обсягів природного газу (докази направлення відповідачу не надані).

Саме відсутність номінацій на поставку газу визначена позивачем у позові як підстава безпідставного набуття відповідачем природного газу з газотранспортної системи позивача в загальному обсязі 846,527 тис. куб. метрів, які були придбані останнім у третьої особи 2 за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.

01.01.2016 Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради підписано заяву-приєднання № 09420Х0ІК7СТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

31.01.2017 між ПАТ "Київоблгаз" (оператор ГРМ) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 31 січня 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 329,345 куб. м.

28.02.2017 між ПАТ "Київоблгаз" (оператор ГРМ) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 28 лютого 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 277,943 куб. м.

31.03.2017 між ПАТ "Київоблгаз" (оператор ГРМ) та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (споживач) було складено та підписано акт № 700700031 наданих послуг з розподілу природного газу, з якого вбачається, що з 01 по 31 березня 2017 року споживачем прийнято, а оператором ГРМ розподілено споживачу природний газ згідно з договором розподілу природного газу від 01.01.2016 № 09420Х0ІК7СТ016, в обсязі 239,239 куб. м.

31.01.2017 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (покупець) укладений Договір №-ВТВ від 31.01.2017 про закупівлю природного газу, за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у січні-квітні 2017 року природний, скраплений або у газоподібному стані природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування, а покупець прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Продавець передає покупцеві у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис.куб.м (один мільярд шістсот мільйонів кубічних метрів) газу у тому числі по місяцях: січень - 610 000 тис.куб.м; лютий - 490 000 тис.куб.м; березень - 310 000 тис.куб.м; квітень - 190 000 тис.куб.м (п. 2.1. Договору).

Відповідно до умов Договору від 31.01.2017 № -ВТВ АТ "НАК "Нафтогаз України" передало, а ПАТ "Укртрансгаз" прийняло у січні 2017 - 731 439,744 тис.куб.м, у лютому 2017 - 643 105,799 тис.куб.м., у березні 2017 - 143 355,000 тис.куб.м. імпортованого природного газу за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування обсягом, що підтверджується підписаними між НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз" актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017.

Оскільки, на думку позивача, відповідач набув природний газ останнього в січні, лютому, березні 2017, в загальному обсязі 846,527 тис. куб. метрів без будь-якої підстави, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно в натурі на підставі ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, а у випадку відсутності у відповідача безпідставно набутих обсягів природного газу, відшкодувати вартість такого майна на підставі ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд враховує, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Отже, наявність передумов для реалізації скаржником права ініціювати касаційний перегляд судових рішень з підстав наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 287 ГПК України перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог, встановлених судами фактичних обставин та наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Визначальна відмінність предмета розгляду (предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог) у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у постановах Верховного Суду, на які посилається касант обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

У постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, в якій предметом розгляду була вимога про повернення безпідставно набутого майна у вигляді природного газу та стягнення його вартості, Верховний Суд вказав, що предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той же час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Водночас, у справі, що розглядається, суди встановили, що планові обсяги постачання/транспортування природного газу для відповідача були визначені сторонами в договорах з третьою особою і перевищення таких обсягів не було допущено, у зв`язку з чим дійшли висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач здійснював відбір природного газу Позивача за відсутності на це правових підстав.

Отже, висновок про застосування норм статей 1212 - 1213 ЦК України щодо безпідставно набутого майна у правовідносинах, які є подібними до правовідносин у цій справі, сформований Верховним Судом, і, враховуючи установлені у цій справі обставини, зокрема, визначення у відповідних договорах з третьою особою планових обсягів постачання/транспортування природного газу для відповідача, а також те, що такі обсяги перевищені не були, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність передбачених статтями 1212-1213 ЦК України підстав кваліфікувати спірні правовідносини як такі, що виникли з безпідставного набуття або збереження майна позивача відповідачем, а отже оскаржувані судові рішення прийняті відповідно до наведеного висновку Верховного Суду. Відтак, спростовує аргументи касаційної скарги АТ "Укртрансгаз" про неврахування судами позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.07.2020 № 916/1577/19.

Проте, АТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі не конкретизує які саме висновки Верховного Суду у постанові від 23.07.2020 № 916/1577/19 та від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не враховано судами попередніх інстанцій, відтак оцінює вказані аргументи касаційної скарги критично.

У даній справі (№ 911/2757/19) предметом розгляду є вимоги транспортувальника природного газу (оператора газотранспортної системи) до споживача про зобов`язання повернути майно та стягнення коштів, обґрунтовані тим, що відповідач набув природний газ позивача без будь-якої правової підстави в порядку статей 1212, 1213 ЦК України, за відсутності укладеного договору постачання природного газу.

Тоді як постановою Верховного Суду від 10.06.2020 справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (прийняли до уваги Розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016, в той час як на момент виникнення спірних правовідносин було чинним Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1064-р від 07.10.2015, яке не досліджувалось судами), також не надано оцінки іншим доказам відповідача щодо моменту укладання договору постачання природного газу № 77/16-ТЕ(Т)-4 від 29.02.2016 та періоду його дії, не досліджено подану відповідачем копію платіжного доручення № 000328 від 25.03.2016 про оплату за спожитий газ. Також судом касаційної інстанції встановлено порушення норм процесуального права, оскільки розгляд справи відбувся без участі "НАК "Нафтогаз України", як сторони договору постачання газу, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи в їх сукупності для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи.

За змістом постанови Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 розглянуто позовні вимоги споживача до оператора газорозподільної системи про зобов`язання відновити газопостачання, обґрунтовані посиланням на неправомірність дій відповідача з огляду те, що між позивачем та третьою особою (постачальником природного газу) існують договірні відносини з визначенням обсягу постачання природного газу.

При цьому, аргумент касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" як одна із підстав касаційного оскарження: "…суди не врахували, що питання правомірності чи неправомірності дій (бездіяльності) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які полягали у тому, що останнім не було виділено позивачу номінацій щодо обсягів природного газу на спірні місяці, як правових наслідків таких дій (бездіяльності) може бути предметом окремого позову. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17. З огляду на викладене висновок суду про неправомірність дій третьої особи-1 щодо невидачі номінацій підлягає виключенню з мотивувальної частини постанови як такий, що є передчасним, оскільки дослідження обставин в цій частині може бути здійснено у межах окремого позову та не впливає на оцінку правомірності дій відповідача з відключення природного газу на об`єктах позивача…" стосується оцінки обставин конкретної справи (№ 904/5621/17) за не подібних до справи (№ 911/2757/19) предмета спору, підстав позову і змісту позовних вимог, отже і за суттєво відмінного від цієї справи предмету доказування, який згідно з частиною другою статті 76 ГПК України складають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічно і у справі № 904/5094/17 (постанова Верховного Суду від 04.04.2018) предметом розгляду були вимоги споживача до оператора газорозподільної системи про зобов`язання відповідача відновити газопостачання позивачу, що обумовлює суттєву відмінність предмету доказування у цій справі від справи, що переглядається (№ 911/2757/19), де оператор газотранспортної системи заявив кондикційний позов до споживача природного газу.

Аналіз змісту цих постанов засвідчує, що предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог у даній справі, в якій оскаржувані судові рішення ухвалено за результатами розгляду вимог про повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості споживачем природного газу, не є подібними до предмета спору, підстав позову, позовних вимог, отже і предмета доказування, за змістом зазначених касантом постанов у справах № 904/5621/17, № 904/5094/17 в яких Верховний Суд переглядав судові рішення, ухвалені за результатами розгляду вимог споживачів до оператора газорозподільної системи про відновлення газопостачання позивачу.

Отже, такі висновки Верховного Суду за результатами оцінки змісту предмета доказування у справах № 904/5621/17 та № 904/5094/17 не є релевантними висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах для цілей обґрунтування підстав касаційного оскарження у даній справі (№911/2757/19).

Аргументи касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо незастосування правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі №808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16, від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (адміністративне провадження №К/9901/24935/19, № К/9901/16486/19), від 26.06.2018 у справі №803/1362/16 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

У зазначених скаржником справах: від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, № 826/15568/16, № 808/954/17, № 803/13/16, № 826/16697/17, № 803/1362/16 предметом позовних вимог було визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу про визначення грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств і податку на додану вартість з посиланням на реальність здійснених господарських операцій на виконання умов відповідних договорів, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків.

Отже правовідносини у наведених справах та у справі, що переглядається, не є подібними через неподібність предметів позовів, підстав позовів та відмінного правового регулювання спірних правовідносин.

Суд касаційної інстанції також дійшов висновку про неподібність правовідносин у цій справі (№ 911/2757/19) з правовідносинами у справах № 904/2092/17, № 911/653/17 та № 904/5621/17 через неподібність предметів позовів, підстав позовів та правового регулювання спірних правовідносин, оскільки на відміну від предмету спору у цій справі - обсяги спожитого без підтвердженої номінації природного газу та його вартість:

- у справі № 911/653/17 предметом спору стали суми компенсації Оператору ГРМ (позивачу) вартості небалансу природного газу через несанкціонований відбір природного газу,

- у справах № 904/2092/17, № 904/5621/17 предметом спору стали дії з направлення повідомлень/актів про припинення газопостачання та вимоги відновити газопостачання, що припинене з підстав відсутності підтвердженої номінації на природний газ у заявленому періоді.

Отже неоднаковість предметів позовів у справах: № 904/2092/17, № 911/653/17 та № 904/5621/17 з позовом у цій справі, відповідна відмінність підстав позовів та суб`єктного складу у спорах у вказаних справах від підстав та суб`єктного складу у цій справі обумовило неоднакове правове регулювання правовідносин у наведених справах із правовідносинами у цій справі, а відповідно і неподібність правовідносин у справах № 904/2092/17, № 911/653/17 та № 904/5621/17 з правовідносинами у справі 911/2757/19.

Суд також зазначає про помилковість аргументів скаржника про необхідність врахування судами у цій справі 911/2757/19 висновків Верховного Суду в постановах у наведених вище справах № 904/2092/17, № 911/653/17 та № 904/5621/17, з урахуванням яких висновок про неправомірність дій третьої особи щодо невидачі номінацій підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваної постанови як передчасний з підстав можливості дослідження обставини в цій частині у межах окремого позову, оскільки на цей висновок у справах № 904/2092/17, № 911/653/17 та № 904/5621/17 третя особа 1 послалась, виокремивши його із контексту судового рішення, не урахувавши викладеної в рішенні в кожній із названих справ правової позиції Верховного Суду стосовно кожних із спірних правовідносин та предметів спору.

Щодо неподібності правовідносин у справі №904/5094/17 та у справі, що переглядається № 911/2757/19, колегія суддів вже зазначила вище по тексту даної ухвали.

Колегія суддів касаційної інстанції, дослідивши наведені доводи касаційних скарг позивача та третьої особи 1 та матеріали даної справи, дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 911/2308/19, від 25.02.2020 у справі №905/2248/18.

Так, у постанові суду від 04.02.2021 у справі № 911/2308/19 Верховний Суд зазначив:

" 77. Як встановлено судами попередніх інстанцій правовою підставою для отримання відповідачем у січні-березні 2017 року в розмірі 4 706,869 тис. куб. м природного газу був договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /ВОY/2016/7.0541 від 01.04.2016, укладений КП "Васильківтепломережа" з ПАТ "Укртрансгаз" та договори постачання природного газу № 1721/1617-ТЕ-17 від 06.10.2016, № 1789/1617-БО-17 від 27.10.2016, № 1912/1617-КП-17 від 22.12.2016, укладені відповідачем з АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

78. КП "Васильківтепломережа" не перевищило обсягу споживання природного газу у січні-березні 2017 року та сплатило позивачу за послуги з транспортування природного газу за цей період 3 285 807,46 грн, які прийнято без зауважень.

79. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що споживання відповідачем у січені-березні 2017 року природного газу в розмірі 4 706,869 тис. куб. м не є несанкціонованим відбором, вказавши на наявність у спірному періоді укладених між відповідачем та АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а також, існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року".

80. При цьому суд апеляційної інстанції застосувавши положення статей 1, 12, 13, 32, 35 Закону України "Про ринок природного газу", абз. 44 та 49 пункту 5 глави 1, глави 3 розділу І, пункту 1 глави 1 розділу VІІІ, пунктів 1, 2 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи у взаємозв`язку з приписами Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", вказав, що цим Розпорядженням, яке є обов`язковим до виконання, на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальника природного газу) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у справі, що переглядається щодо застосування положень Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної та приписів Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р, суд апеляційної інстанції дійшов аналогічного висновку, який узгоджується з усталеною правовою позицією, викладеною Верховним Судом зокрема і у постанові від 25.02.2020 у справі №905/2248/18.

Суд апеляційної інстанції, в оскаржуваній постанові звернувся до висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

Предметом позову у справі № 905/2248/18 є вимоги АТ "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно, а саме природний газ в обсязі 28159,647 тис.куб.м; стягнення вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 28159,647 тис.куб.м та стягнення доходів, які були отримані відповідачем або які він міг отримати від майна, що є власністю позивача. У постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 є посилання на позиції викладені у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17 та від 05.03.2019 у справі №923/351/18.

Так, у постанові від 25.02.2020 у справі №905/2248/18 Верховний Суд вказав: "Відповідно до Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1064-р від 07.10.2015 "Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року", Розпорядження Кабінету Міністрів України № 742-р від 05.10.2016 "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017", АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" та Обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго", відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не правом.

Верховним Судом констатовано, що враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання АТ "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, визначений розпорядженням обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 05.03.2019 у справі № 923/351/18) ".

Виходячи з аналізу суб`єктного складу правовідносин, які досліджувались судами попередній інстанцій у зазначених справах, однією зі сторін у цих справах є АТ "НАК "Нафтогаз України". Суди, надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між АТ "НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками правовідносин, встановили, що такі правовідносини підлягають регулюванню положеннями Розпорядження № 742-р.

У цій справі одним з учасників правовідносин, які виникли щодо постачання газу, також є АТ "НАК "Нафтогаз України" (Третя особа 1), а зазначені відносини виникли у період дії положень Розпорядження № 742-р, якими прямо встановлено обов`язок Третьої особи 1 видавати номінації, а відсутність таких номінацій прямо впливає на оцінку правовідносин, які виникають у сфері постачання газу у період дії зазначеного розпорядження.

Отже, застосовані апеляційним судом висновки у оскаржуваній постанові в частині аналізу Верховним Судом Розпорядження № 742-р щодо обов`язків з постачання природного газу Третьою особою 1 узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 04.02.2021 у справі № 911/2308/19 про наявність обов`язку видавати номінації Третьою особою 1, що є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.

Доводи скаржників про неправильне застосування судами Розпорядження № 742-р щодо обов`язку видати номінації теплогенеруючим та теплопостачальним організаціям на період споживання газу 2016/2017 років у цій справі, касаційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 05.03.2019 у справі № 923/351/18 та від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, ухвалених за подібних обставин (чинності договору між постачальником газу (третьою особою) та споживачем (відповідачем), встановлення факту незаконної відмови у видачі номінації постачальником газу). Касаційний суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції при розгляді даної справи № 911/2757/19.

Отже, аргументи скаржника у частині необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18 та від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 щодо застосування: Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що зводяться до незгоди із вказаними висновками Верховного Суду.

Суд також зазначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не означає його незаконність, як і не може вказувати на незаконність рішення його негативні наслідки для скаржників, оскільки настання цих наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь однієї із сторін є звичайним, передбаченим господарським процесом, наслідком. Подані ж касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати Суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами першої і апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законне рішення суду лише через незгоду з ним скаржника з підстав суб`єктивного тлумачення його як незаконного.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

- після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

- після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

При цьому, зазначені норми процесуального права спрямовані на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

З огляду на викладене, враховуючи, що визначені позивачем та третьою особою 1 підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження та відсутності підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 911/2308/19, від 25.02.2020 у справі №905/2248/18.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження за касаційними скаргами:

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-7897 від 17.12.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19;

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 22.12.2020 № 39/5-4343-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 в частині відмови у стягненні вартості природного газу в розмірі 5 656 950,53 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає про ухвалу Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № Б-23/75-02 (922/3026/19), в якій за подібного предмета спору, підстав позову та суб`єктного складу, подібних до даної справи 911/2757/19, суд касаційної інстанції дійшов аналогічного висновку наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційними скаргами скаржників.

Керуючись 234, п. 4, 5 ч. 1 ст. 296 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

У Х В А Л И В :

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" № 1001ВИХ-20-7897 від 17.12.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19.

2. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 22.12.2020 № 39/5-4343-20 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2020 та на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2020 у справі № 911/2757/19 в частині відмови у стягненні вартості природного газу в розмірі 5 656 950,53 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді О.В. Васьковський

В.Я. Погребняк