ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Справа№ 910/14673/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача - Ополонець І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 (повний текст рішення складено 15.12.2020)

у справі № 910/14673/20 (суддя Андреїшина І.О.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ"

про стягнення заборгованості у розмірі 733 267,17 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" про стягнення заборгованості у розмірі 733 267,17 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем оплата за надані позивачем послуги за договором про надання послуг по перевезенню вантажів №34 від 12.12.2018 року в повному обсязі здійснена не була, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 330 846, 65 грн. на яку позивач також нарахував пеню за порушення строків оплати в розмірі 70 796, 77 грн., штраф у розмірі 50% від вартості перевезення у розмірі 165 423, 33 грн., збитки від інфляції у розмірі 5 967, 52 грн. та 48 % річних у розмірі 160 232, 90 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" суму основного боргу у розмірі 330 846 грн. 55 коп., 69 223 грн. 84 коп. пені, 48% річних у розмірі 158 370 грн. 99 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 967 грн. 52 коп., штраф у розмірі 50% від вартості перевезення у сумі 165 423 грн. 33 коп. та 10 948 грн. 47 коп. витрат на сплату судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи місять акти надання послуг, які підписані та скріплені печатками сторін, зауважень щодо не належного виконання позивачем зобов`язань за договором, зокрема і щодо надання документів, що підтверджують перевезення, при їх підписанні відповідачем не висловлено, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 330 846, 65 грн. є обґрунтованими. Місцевим господарським судом також встановлено, що сума 48% річних, пені та сума втрат від інфляції розрахована позивачем неправильно, а тому позовні вимоги задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що адвокатом Гунько О.А. не надано належних документів (довіреність або ордер) на підтвердження повноважень на підписання та подачу позовної заяви у даній справі, відтак суд першої інстанції повинен був повернути позовну заяву позивачу, а у разі відкриття провадження у справі, залишити позов без розгляду. Крім того скаржник звертає увагу, що позивачем безпідставно нараховується пеня за 364 дні, оскільки нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Й наостанок скаржник вважає, що ПДВ на суми неустойки (штрафів та/або пені) не нараховується.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року, розгляд справи призначено на 10.02.2021 року.

10.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ", відповідача у справі, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому останній зазначає, що має намір прийняти участь у розгляді справи, однак зв`язку з погіршенням погодних умов, які ускладнили рух на дорогах в не має можливості прибути в судове засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 року розгляд справи відкладено на 24.02.2021 року.

24.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника у зв`язку із хворобою.

В судовому засіданні 24.02.2021 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, просив здійснювати розгляд справи без участі представника.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" (надалі - позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" (надалі - відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №34, відповідно до якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у внутрішніх сполученнях (п.1.1. договору). (а.с. 7-10).

Відповідно до п.3.1. договору ціни на послуги встановлюються та затверджуються в "Замовленнях на перевезення" і вказуються у рахунках-фактурах перевізника.

Ціна на послугу є динамічною і може змінюватися у бік збільшення/зменшення з урахуванням ринкової вартості дизельного палива та вираховуватись за формулою :

X = X * С/А, де

X - ціна на послугу, яка визначається в залежності від коливань його ринкової вартості і на день підписання договору складає 2,3 грн за 1 т/км.

С - ринкова вартість дизельного палива на момент зміни ціни договору, підтверджена довідкою уповноваженого органу*.

А - ринкова вартість дизельного палива на момент укладення договору, підтверджена довідкою уповноваженого органу.

Перегляд ціни на послугу здійснюється в разі підняття/зниження вартості дизельного паливо більше/менше ніж на 3%, підтверджена довідкою уповноваженого органу.

* Уповноважений орган - Українська енергетична біржа (п.3.2. договору).

Згідно з п.4.1. договору перевезення вантажу за цим договором здійснюється за умови попередньої оплати за послугу, в розмірі 100% від загальної вартості кожного "Замовлення на перевезення", згідно рахунка-фактури наданого перевізником.

Відповідно до п.4.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у валюті договору шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку Замовника на розрахунковий рахунок перевізника, протягом трьох банківських днів від дати рахунка-фактури перевізника, якщо в ''Замовленнях на перевезення" не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

У випадку порушення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, визначеної від вартості неоплачених наданих послуг, за кожний день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 50% від вартості перевезення (п.5.4. договору).

Згідно з п.5.4. договору у випадку порушення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, визначеної від вартості неоплачених наданих послуг, за кожний день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 50% від вартості перевезення.

Відповідно до п.5.5. договору за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті наданих послуг більш ніж на сім календарних днів, замовник сплачує постачальнику суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення, а також 48% річних від простроченої суми заборгованості у відповідності зі ст. 625 ЦК України, що не звільняє його від відповідальності, передбаченої п.5.4., цього договору.

У п.8.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині зобов`язань - до повного їх виконання. Якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не попередить іншу сторону про розірвання договору, то даний договір зберігає свою силу для сторін кожного разу ще на один рік.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом протягом вересня 2019 року загалом на суму 344 722, 21 грн., що вбачається з актів надання послуг № 1130 від 12 вересня 2019 року на суму 32 982, 16 грн. (а.с. 12), № 1135 від 13 вересня 2019 року на суму 12 374, 47 грн. (а.с. 14), № 1139 від 14 вересня 2019 року на суму 22 779, 11 грн. (а.с. 16), № 1154 від 14 вересня 2019 року на суму 19 041, 52 грн. (а.с. 18), № 1158 від 16 вересня 2019 року на суму 69 069, 72 грн. (а.с. 20), № 1164 від 17 вересня 2019 року на суму 80 787, 59 грн. (а.с. 22) та № 1174 від 18 вересня 2019 року на суму 107 687, 64 грн. (а.с. 24).

Вказані акти надання послуг підсипані сторонами та скріплені печатками сторін без жодних зауважень.

В матеріалах справи також наявні рахунки, які позивач виставив для оплати відповідачу, а саме рахунки №1115 від 12 вересня 2019 року на суму 32 982, 16 грн. (а.с. 13), № 1116 від 13 вересня 2019 року на суму 12 374, 47 грн. (а.с. 15), №1117 від 14 вересня 2019 року на суму 22 779, 11 грн. (а.с. 17), №1143 від 14 вересня 2019 року на суму 19 041, 52 грн. (а.с. 19), №1145 від 16 вересня 2019 року на суму 69 069, 72 грн. (а.с. 21), № 1146 від 17 вересня 2019 року на суму 80 787, 59 грн. (а.с. 23) та №1156 від 18 вересня 2019 року на суму 107 687, 64 грн. (а.с. 25).

Позивач також зазначає, що відповідачем було здійснено авансовий платіж в розмірі 13 875, 56 грн., однак не надає доказів вказаного.

Отже, спір у справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що відповідач за надані належним чином послуги позивачем розрахувався лише частково, в розмірі 13 875, 56 грн., з огляду на викладене у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 330 846, 65 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до вимог статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вже встановлено вище, матеріали справи містять акти надання послуг № 1130 від 12 вересня 2019 року на суму 32 982, 16 грн. (а.с. 12), № 1135 від 13 вересня 2019 року на суму 12 374, 47 грн. (а.с. 14), № 1139 від 14 вересня 2019 року на суму 22 779, 11 грн. (а.с. 16), № 1154 від 14 вересня 2019 року на суму 19 041, 52 грн. (а.с. 18), № 1158 від 16 вересня 2019 року на суму 69 069, 72 грн. (а.с. 20), № 1164 від 17 вересня 2019 року на суму 80 787, 59 грн. (а.с. 22) та № 1174 від 18 вересня 2019 року на суму 107 687, 64 грн. (а.с. 24), загалом на суму 344 722, 21 грн.

Відповідно до п. 4.5. договору за фактом виконання перевезень перевізник складає акт про надання послуг в двох примірниках та надає для підпису замовнику, факсом або за електронною адресою перевізника, визначеної договором. У випадку, якщо відправлений перевізником замовнику акт про надання послуг ним не підсипаний і не заперечений на протязі 3 банківських днів з моменту його отримання замовником, він вважається ним прийнятим без змін.

Зазначені акти надання послуг підсипані сторонами та скріплені печатками сторін без зауважень. Відповідач не заперечує ані факту надання позивачем послуг за договором про надання послуг по перевезенню вантажів №34 від 12.12.2018 року, ані факт заборгованості у розмірі 330 846, 65 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи доведено факт належного виконання своїх зобов`язань за договором на суму 344 722, 21 грн.

Також, як вже було встановлено вище матеріали справи містять рахунки №1115 від 12 вересня 2019 року на суму 32 982, 16 грн. (а.с. 13), № 1116 від 13 вересня 2019 року на суму 12 374, 47 грн. (а.с. 15), №1117 від 14 вересня 2019 року на суму 22 779, 11 грн. (а.с. 17), №1143 від 14 вересня 2019 року на суму 19 041, 52 грн. (а.с. 19), №1145 від 16 вересня 2019 року на суму 69 069, 72 грн. (а.с. 21), № 1146 від 17 вересня 2019 року на суму 80 787, 59 грн. (а.с. 23) та №1156 від 18 вересня 2019 року на суму 107 687, 64 грн. (а.с. 25), загалом на суму 344 722, 21 грн.

Відповідно до п.4.2. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у валюті договору шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку Замовника на розрахунковий рахунок перевізника, протягом трьох банківських днів від дати рахунка-фактури перевізника, якщо в ''Замовленнях на перевезення" не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Отже, враховуючи виставлені рахунки позивачем та належне підтвердження позивачем факту надання послуг за договором, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається окрім факту надання послуг позивачем за договором, ще й факт настання зобов`язання з оплати відповідачем виставлених рахунків позивачем на суму 344 722, 21 грн.

Однак, як зазначає позивач, відповідач частину боргу в розмірі 13 875, 56 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 330 846, 65 грн.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив до стягнення пені за порушення строків оплати в розмірі 70 796, 77 грн., штраф у розмірі 50% від вартості перевезення у розмірі 165 423, 33 грн., збитків від інфляції у розмірі 5 967, 52 грн. та 48 % річних у розмірі 160 232, 90 грн. за період з 24.09.2019 року по 22.09.2020 року.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.5.4. договору у випадку порушення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, визначеної від вартості неоплачених наданих послуг, за кожний день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 50% від вартості перевезення.

Відповідно до п.5.5. договору за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті наданих послуг більш ніж на сім календарних днів, замовник сплачує постачальнику суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення, а також 48% річних від простроченої суми заборгованості у відповідності зі ст. 625 ЦК України, що не звільняє його від відповідальності, передбаченої п.5.4., цього договору.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України та частини 1 статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Колегія суддів звертає увагу, що в п. 5.4. договору сторони не погоджено інших умов нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, аніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, доводи скаржник стосовно невірного розрахунку пені позивачем, а саме за 364 дні, а не за 180 днів знаходять своє підтвердження.

Здійснивши розрахунок пені відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, колегія суддів встановила, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 45 522, 64 грн.

Щодо розрахунку інфляційних, колегія суддів перевіривши розрахунок позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції, що арифметично правильний розрахунок інфляції є більший, ніж у визначеному позивачем розмірі, однак місцевий господарський суд вірно врахував положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, а саме, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вірно дійшов висновку про стягнення з відповідача 5 967, 52 грн. інфляційних втрат.

Крім того, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 48% річних від простроченої суми заборгованості у відповідності зі ст. 625 ЦК України, колегія суддів погоджується з правильним розрахунком 48% річних, який становить 158 370, 99 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо арифметично вірно розрахованого позивачем штрафу у розмірі 50% від вартості перевезення відповідно до п. 5.4. договору в розмірі 165 423, 33 грн.

Доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції підпункту 188.1. п. 188 Податкового кодексу України колегія суддів відхиляє з огляду на те, що в даному випадку позивачем заявлено до стягнення заборгованість за надані послуги з перевезення за договором, та нараховані штрафні санкції саме на встановлений вище борг за договором, тобто на зобов`язання, що виникає з норм правил та умов договору, а відповідно до п. 3.1. договору ціни на послуги встановлюються та затверджуються в "Замовленнях на перевезення" і вказуються у рахунках-фактурах перевізника.

Щодо доводів скаржника, що адвокатом Гунько О.А. не надано належних документів (довіреність або ордер) на підтвердження повноважень на підписання та подачу позовної заяви у даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник; юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з частиною 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката, як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 якого під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 названого Закону, відповідно до частин 1-2 якої, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 ст. 26).

Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 2 ст. 26).

Ордер містить наступні реквізити: серію, порядковий номер ордера; прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 року радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро / адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро /адвокатського об`єднання, яке видає ордер; дату видачі ордера; підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); підпис адвоката, який правову допомогу, якщо ордер виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро / адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро / адвокатського об`єднання у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро / адвокатським об`єднанням (п. 12 Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, в тому числі, й презумпція правомірності договору, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 4 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

При цьому, виходячи зі змісту частин 1, 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений лише на підставі вже укладеного договору.

Тобто, ордер є документом, який лише посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як увесь обсяг повноважень адвоката діяти від імені клієнта обумовлюється предметом договору про надання правової допомоги та колом визначених в ньому повноважень адвоката.

Так, вирішуючи питання, щодо можливості прийняття до розгляду позовної заяви, поданої від імені юридичної особи її представником, за умови дотримання вимог процесуального Закону та статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", слід уникати зайвого формалізму. Подібну правову позицію викладено у постанов Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 9901/519/19, а також в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №913/444/18.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана адвокатом О.А. Гунько. (а.с. 6).

До позовної заяви долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000145 від 21.06.2017 року на ім`я адвоката Гунько Олексія Андрійовича. (а.с. 26).

Також долучено до позовної заяви ордер серії ВН №061731 від 22.09.2020 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 17.09.2020 року, для надання правової допомоги в Господарському суді міста Києва та зазначено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000145 від 21.06.2017 року. Ордер містить підпис адвоката, однак не містить прізвища адвоката. (а.с. 27).

Втім, на звороті ордеру серії ВН №061731 від 22.09.2020 року міститься напис: «обмежень щодо представництва відсутні. Адвокат Гунько О.А., 22.09.2020 року, та підпис адвоката». При цьому, колегія суддів звертає увагу, що підпис адвоката візуально є аналогічним, як на титульній стороні ордеру, так і на звороті ордеру. (зворот а.с. 27).

Колегія суддів також звертає увагу, що в ордері міститься посилання на договір про надання правової допомоги №б/н від 17.09.2020 року, а в свою чергу, сам по собі договір про надання допомоги є правочином, який в силу положень ст. 204 ЦК України, є правомірним, допоки, зокрема, судом не буде визнано його недійсним (презумпція правомірності).

Разом з тим, скаржник не спростував обставини дійсності відповідного правочину.

Відтак, враховуючи на те, що в ордері серії ВН №061731 від 22.09.2020 року міститься послання на свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000145 від 21.06.2017 року видане адвокату Гунько Олексія Андрійовича, яке наявне в матеріалах справи, а також на те, що підписи адвоката, як на титульній стороні ордеру, так і на звороті ордеру візуально є ідентичними, колегія суддів зазначає, що ордер серії ВН №061731 від 22.09.2020 року, відповідно до підпункту 15 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України №36 від 17.12.2012 року, містить посилання на договір про надання правової допомоги, прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правову допомогу на підставі ордера, а також номер та дату його свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ордер серії ВН №061731 від 22.09.2020 року можна вважати оформленим відповідно до зазначеного законодавства, з огляду на викладене доводи скаржника, що адвокатом Гунько О.А. не надано належних документів (довіреність або ордер) на підтвердження повноважень на підписання та подачу позовної заяви у даній справі не знаходять свого підтвердження.

Окрім того, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що дії адвоката Гунько О.А. у вигляді подання даного позову не створюються будь-яких негативних наслідків для Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ", а матеріали справи не містять будь-яких заперечень керівництва позивача щодо подання даного позову.

Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007).

Отже, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме місцевий господарським судом не було враховано положення ч. 6, ст. 232 Господарського кодексу України, а тому рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року у справі № 910/14673/20 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року у справі №910/14673/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року у справі № 910/14673/20 скасувати частково в частині стягнення пені в розмірі 69 223 (шістдесят дев`ять тисяч двісті двадцять три) грн.. 84 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" (03022, м. Київ, пров. Коломийський, 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" (23310, Україна, Вінницька обл., Тиврівський район, м. Гнівань, Вінницьке шосе, 17, ) 45 522 (сорок п`ять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 64 коп. пені та 10 592 (десять тисяч п`ятсот дев`яноста дві) грн. 92 коп. судового збору за подання позовної заяви».

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 року у справі № 910/14673/20 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІННИЦЬКА НАФТО-ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" (23310, Україна, Вінницька обл., Тиврівський район, м. Гнівань, Вінницьке шосе, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОРМАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНЕ АГЕНСТВО ТЕХНОЕКСПЕРТ" (03022, м. Київ, пров. Коломийський, 20, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 533 (п`ятсот тридцять три) грн. 15 коп.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14673/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.02.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко