ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. Справа№ 911/2012/13

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Мамаєв Д.Ю. орд. від 23.11.20р;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.12.2020 (повний текст складено 07.12.2020)

у справі №911/2012/13 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа"

про стягнення 928 380, 15 грн,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04 грудня 2020 року заяву Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про визнання таким, що частково не підлягає виконанню наказу Господарського суду Київської області від 10.09.2013 у справі № 911/2012/13, задоволено.

Визнано наказ Господарського суду Київської області від 10.09.2013 у справі №911/2012/13 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 53 808,86 грн пені, 16 979,81 грн штрафу, 2 706,76 грн. інфляційних втрат та 35 854,10 грн - 3 % річних.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 18.12.2020 звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно застосовані норми матеріального права, оскільки наказ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково з його припиненням, однак позивач набув право вимоги до відповідача за договором відступлення права вимоги, тому положення ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким врегульовано заборгованість, що виникла у зв`язку із неналежним виконанням договорів купівлі-продажу природного газу, що, на думку заявника апеляційної скарги, на спірні правовідносини не поширюються.

Позивач (апелянт) про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, представника у судове засідання не направив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021, у зв`язку із перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 14.06.2013 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про стягнення 928 380,15 грн задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 799 569,40 грн основного боргу, 70374,12 грн пені, 16 979,81 грн штрафу, 2 706,76 грн інфляційних втрат, 35854,10грн - 3% річних та 18 509,68 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2013 рішення змінено в частині стягнення з відповідача пені у сумі 70374,12 грн та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню у сумі 53808,86грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Також здійснено новий розподіл судових витрат, стягнуто 18 178,37 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 18,04 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

10.09.2013 на примусове виконання вказаної постанови Київського апеляційного господарського суду видано наказ про стягнення з відповідача на користь позивача 799 569,40 грн основного боргу за поставлений природний газ, 53 808,86 грн пені, 16 979,81 грн, 2 706,76 грн інфляційних втрат, 35854,10 грн - 3% річних та 18178,37 коп. судового збору.

26.11.2020 відповідач подав до Господарського суду Київської області заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми пені 53 808,86 грн, 16 979,81 грн штрафу, 2 706,76 грн інфляційних втрат, 35 854,10 10 грн. - 3 % річних, з 30.11.2016 року.

Заява мотивована тим, що предметом розгляду даного спору було стягнення заборгованості відповідача за придбаний у Акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" природний газ за договором на постачання природного газу № -ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011, право вимоги на яку позивач набув згідно договору про відступлення права вимоги №14/7075/12.

30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідач вказував, що сума основного боргу за наказом сплачена в повному обсязі, тому неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню з дня набуття чинності вказаним Закону, а саме, з 30.11.2016.

Заперечуючи проти заяви відповідача, позивач посилався на те, що відповідно до вимог вказаного Закону для застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону заборгованість має утворитись за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, поставлений АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь підприємства чи організації, включеної до реєстру. Тобто, відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону, постачальником природного газу визначені виключно АТ "НАК "Нафтогаз України" та її Дочірня компанія "Газ України".

Однак, стягнута за рішенням суду заборгованість за природний газ, набута Компанією за договором про відступлення права вимоги №14/7075/12 від 21.11.2012, а також заборгованість з неустойки, інфляційних нарахувань, 3% процентів річних, нарахованих на цю заборгованість, виникла з договірних відносин між підприємством та ПАТ "Київоблгаз", яке було постачальником природного газу. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що до заборгованості за вказаним рішенням суду застосування вимог Закону є неможливим, оскільки АТ "НАК "Нафтогаз України" не є постачальником газу, в зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню.

За наслідком розгляду заяви відповідача суд першої інстанції прийшов до висновку, що положення Закону поширюються на спірні правовідносини сторін, у зв`язку із чим визнав наказ у даній справі таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 53 808,86 грн пені, 16979,81грн штрафу, 2 706,76 грн. інфляційних втрат та 35 854,10 грн - 3 % річних.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 160 ГПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому ст.ст. 328, 331 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №755/15479/15-ц зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, в межах розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно норм ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до Реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство теплових мереж "Яготинтепломережа" внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що підтверджується листом Департаменту економіки систем життєзабезпечення № 8/10-1769-17 від 10.10.2017.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Також з матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство теплових мереж "Яготинтепломережа" основний борг за наказом №911/2012/13 сплатило в повному обсязі до набрання чинності Законом (до 30.11.2016), що не заперечується позивачем.

Доводи позивача, про те, що не підлягає врегулюванню на підставах, передбачених ст. 5 та ст. 7 Закону заборгованість за природний газ, набута Компанією за договором про відступлення права вимоги, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки визначені частиною 3 статті 7 Закону заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих сум неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань перед стягувачем та їх реалізація не перебувають у залежності від суб`єкта господарювання, що продавав відповідні енергоносії.

З огляду на наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки станом на день набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" відповідач не мав кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу № -ТКЕ-ТЕ/11 від 01.10.2011, нараховані на цю заборгованість 3% річні, пеня, штраф та інфляційні втрати підлягають списанню згідно ч.3 ст.7 Закону, а наказ Господарського суду Київської області від 10.09.2013 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 53 808,86 грн пені, 16 979,81 грн штрафу, 2 706,76 грн. інфляційних втрат та 35 854,10 грн - 3 % річних.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК України ухвали суду першої інстанції про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 04 грудня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.02.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко