ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Справа №903/668/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Савченко Г.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2020 р. у справі №903/668/20 (суддя Войціховський В.А., повний текст рішення складено 06.10.2020 року)

за позовом Волинського обласного центру зайнятості

до Військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 )

про стягнення 23 601,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.10.2020 р. у справі №903/668/20 позов задоволено, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь Волинського обласного центру зайнятості 23 601,22 грн. виплаченої допомоги по безробіттю, 2 102,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте із порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт посилається на те, що Згідно вимог ст. 1 Закону України Про Державну прикордонну службу України забезпечення недоторканості державного кордону покладається на Державну прикордонну службу України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 є одним із структурних підрозділів Державної прикордонної служби України і являється бюджетною організацією.

Основні фонди, обігові кошти ІНФОРМАЦІЯ_1 є державною власністю, перебувають у сфері управління Адміністрації Державної прикордонної служби України і закріплені за ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві повного господарського відання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 являється органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, норми Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття регулює відносини працівників, а у даному випадку предметом спору є правовідносини щодо грошового забезпечення під час проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть підмінюватися нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, оскільки гр. ОСОБА_1 перебувала у статусі військовослужбовця, а не працівника Державної прикордонної служби України.

Військовослужбовці не мають правового статусу працівник, проходження ними військової служби в Державній прикордонній службі України врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття на них не поширюється, а його норми не можуть поширюватись на військовослужбовців та на правовідносини щодо проходження/звільнення з військової служби.

У відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2019 року №296-ос По особовому складу припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за пунктом д (через службову невідповідність) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу в запас прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 І категорії (тип Б), без права носіння військової форми одягу.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2019 року № 301- ос По особовому складу прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення.

22 жовтня 2019 року рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/2120/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Даним рішенням суду:

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2019 №296-ос в частині звільнення з військової служби ОСОБА_1 з військової служби;

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.06.2019 №301-ос в частині виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 ;

- зобов`язано поновити на військовій службі ОСОБА_1 з 11.06.2019;

- зобов`язано стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 53416,79 грн.

15 червня 2020 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у даній справі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без задоволення, а рішення суду І інстанції - залишено без змін.

У зв`язку з поновленням на роботі гр. ОСОБА_1 за рішенням суду, яке набрало законної сили, Волинський обласний центр зайнятості подав до Господарського суду Волинської області позов про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 коштів в сумі 23601,22 грн., як відшкодування виплаченої гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

У відповідності до вимог чинного законодавства зазначені рішення суду виконані Луцьким прикордонним загоном, в тому числі здійснено виплату їй середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на суму 53 416,79 грн.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2019 року № 596- ос По особовому складу прапорщика ОСОБА_1 поновлено на військовій службі з 11.06.2019 року.

Гр. ОСОБА_1 перебувала на обліку в Любомльському районному центрі зайнятості в статусі безробітної та отримувала матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю відповідно до Закону України Про зайнятість населення за період з 01.07.2019 року по 25.11.2019 року в сумі 23 601,22 грн.

Волинський обласний центр зайнятості просить стягнути на його користь з Луцького прикордонного загону 23601,22 грн. коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомоги по безробіттю за вищезазначений період.

Однак, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі №140/2120/19 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 виплачено 53 416,79 грн. середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який охоплює період, коли ОСОБА_1 перебувала в статусі безробітної у Любомльському районному центрі зайнятості.

Апелянт вважає, що виконання такого рішення господарського суду Волинської області у даній справі призведе до подвійного навантаження на Державний бюджет України та стягнення з нього вищезазначених коштів.

На думку апелянта стягнення таких коштів з ІНФОРМАЦІЯ_1 заподіює шкоду інтересам держави, яка полягає у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) в цей складний час залучається до безпосередньої участі у бойових діях на сході країни щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України, позбавляється оборотних коштів, які вкрай необхідні для спорядження особового складу, доведення до належного рівня боєздатності, для закупівлі обмундирування та засобів захисту тощо.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2020 р. у справі №903/668/20, запропоновано позивачу надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання апелянту в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

26.01.2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 липня 2019 року до Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості звернулася ОСОБА_1 із заявою про надання їй статусу безробітної (а.с. 12). Під час реєстрації відповідної заяви було встановлено, що ОСОБА_1 з 16.05.2019 року проходила військову службу у званні прапорщика на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип А) відділу прикордонної служби "Римачі" І категорії (тип Б).

Наказом в.о. начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.06.2019 року №296-ос "По особовому складу" припинено (розірвано) контракт та звільнено ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "д" (через службову невідповідність) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" без права носіння військової форми одягу, а наказом в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11 червня 2019 року №301-ос "Про особовий склад" виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу і всіх видів забезпечення (а.с. 20).

03.07.2019 року на підставі поданої заяви, ОСОБА_1 було надано статус безробітної з 01.07.2019 року (наказ №НТ 190703 від 03.07.2019р.) (а.с. 14).

Наказом Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості №НТ190708 від 08.07.2019 року громадянці ОСОБА_1 було призначено і розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як застрахованій особі, з урахуванням страхового стажу строком, що не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, з 08.07.2019 року (а.с. 15).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2019р. у справі №140/2120/19 (з врахуванням ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2019р. про внесення виправлень у судове рішення), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020р., позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу було задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 10 червня 2019 року № 907-АГ "Про результати службового розслідування" в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "звільнення з військової служби через службову невідповідність"; визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10 червня 2019 року № 296-ос "По особовому складу" в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за підпунктом д (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону в запас прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії-інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " І категорії (тип Б), без права носіння військової форми одягу; визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 11 червня 2019 року № 301-ос "По особовому складу" в частині виключення зі списків особового складу і всіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії-інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " І категорії (тип Б); поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії-інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_4 " І категорії (тип Б) з 11 червня 2019 року; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 53 416, 79 грн.

29.11.2019 року Любомльською районною філією Волинського обласного центру зайнятості було надіслано на адресу Військової частини НОМЕР_1 запит (вих.№681/32/03-19) з проханням щодо надання копії наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с. 22).

29.11.2019 року Любомльською районною філією Волинського обласного центру зайнятості від Військової частини НОМЕР_1 було отримано витяг з наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25 жовтня 2019 року №596-ос "Про особовий склад" про поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с. 23)

Наказом Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості №НТ191216 від 16.12.2019 року громадянці ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 25.10.2019 року відповідно до п.2 ч.1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (а.с. 16).

19.12.2019 року Любомльською районною філією Волинського обласного центру зайнятості на адресу Волинського обласного центру зайнятості направлено листа (вих. №713/32/04-19) з проханням, щодо проведення розрахунку допомоги по безробіттю, отриманої ОСОБА_1 для направлення претензії в порядку досудового врегулювання спору до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (а.с. 24).

21.12.2019 року на адресу Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості надійшов лист-відповідь Волинського обласного центру зайнятості від 20.12.2019 року №52, в якому зазначено, що за період з 08.07.2019 року по 24.10.2019 року сума до повернення з вини роботодавця становить 23 601,22 грн. (а.с. 25).

26.12.2019 року Любомльською районною філією Волинського обласного центру зайнятості було прийнято рішення про повернення Військовою частиною НОМЕР_1 допомоги по безробіттю у сумі 23 601,22 грн., що були витрачені з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, громадянці ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) в період перебування на обліку як безробітної (наказ Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 26.12.2019р. №НТ191226) (а.с. 28).

Рішення районною філією було прийняте відповідно до ч.1 ст.34 та ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року (справа №140/2120/19), ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року "Про внесення виправлень у судове рішення" (справа № 140/2120/19) та наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25 жовтня 2019 року №596-ос "Про особовий склад" про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

На підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року (справа №140/2120/19), ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року "Про внесення виправлень у судове рішення" (справа №140/2120/19) та наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25 жовтня 2019 року №596-ос "Про особовий склад", ОСОБА_1 поновлено на військовій службі з 11 червня 2019 року, зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з 25 жовтня 2019 року та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби "Римачі" (тип А) відділу прикордонної служби "Римачі" І категорії (тип Б).

З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача 09.01.2020 року поштовим листом була направлена претензія Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 09.01.2020 року №21/32.4-03, в якій пропонувалось відповідачу в добровільному порядку повернути суму коштів в розмірі 23 601,22 грн., виплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю (а.с. 26-27).

17.02.2020р. на адресу Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості надійшов лист-відповідь відповідача від 28.01.2020р. № 14/879 з інформацією про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі №140/2120/19 за позовом ОСОБА_1 (щодо поновлення на роботі). Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року у справі №140/2120/19 (857/13880/19) відкрито апеляційне провадження та дію рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у даній справі - зупинено, а тому на даний час відсутні належні правові підстави для перерахування коштів Військовою частиною НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок Волинського обласного центру зайнятості (а.с.33-34).

У зв`язку з тим, що Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року у справі №140/2120/19 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 було залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року по справі №140/2120/19 - без змін, 30.07.2020 року на адресу відповідача направлено лист Любомльської районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 29.07.2020 року №490/32.4-03 щодо необхідності сплати боргу (а.с. 35).

Однак, відповідач суму коштів в розмірі 23 601,22 грн., Волинському обласному центру зайнятості не повернув.

09 вересня 2020 року Волинський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою №562/32.4-04 від 09.09.2020р. (вх. №01-50/720/20 від 10.09.2020р.) про стягнення на його користь з Військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) 23 601,22 грн. в якості відшкодування здійснених гр. ОСОБА_1 виплат на допомогу по безробіттю.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 11.09.2020р. у справі №903/668/20 позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 06.10.2020р., запропоновано сторонам вчинити ряд дій та надати суду відповідні матеріали, встановлено для цього сторонам відповідні процесуальні строки.

Розглянувши позов Волинського обласного центру зайнятості, Господарський суд Волинської області дійшов до висновку про його задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

А тому, сума матеріального забезпечення, виплачена Любомльським районним центром зайнятості ОСОБА_1 в розмірі 23 601,22 грн. в період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості з 08.07.2019р. по 24.10.2019р. як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон).

Пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок - це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення", безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення", статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

У пункті 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином положеннями статей 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" закріплено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 втратила роботу з незалежних від неї обставин та в установленому законодавством порядку була зареєстрована як безробітна. Позивач виплатив ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у сумі 23 601,22 гривень за період з 08.07.2019р. по 24.10.2019р.

Також матеріали справи свідчать, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалося відповідачем, який по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на Військову частину НОМЕР_1 покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Волинський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018р. у справі № 914/586/17, від 09.07.2018р. у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018р. у справі № 914/2087/17.

Окрім того, обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума матеріального забезпечення, виплачена Любомльським районним центром зайнятості ОСОБА_1 в розмірі 23 601,22 грн. в період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості з 08.07.2019р. по 24.10.2019р. як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

Посилання апелянта на подвійне притягнення до відповідальності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стягнення грошових коштів з роботодавця на користь особи за вимушений прогул, спричинений незаконним звільненням та стягнення з нього на користь органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплаченого забезпечення в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виникає з різних підстав та не є одним і тим же видом юридичної відповідальності.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Стаття 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", встановлює чіткий порядок повернення суми виплаченого забезпечення у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду. В рішенні суду визначено розмір середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що носить іншу правову природу та сферу регулювання.

Згідно з абз. 2 п. 32. постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Тобто, з наведеного пункту вбачається, що саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки.

Аналогічно вищевказана ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.07.2018р. у справі №914/1975/17.

Посилання апелянта на те, що Луцький прикордонний загін, в даному випадку, не є належним відповідачем у справі №903/668/20, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

Згідно відомостей, що містяться на сайті Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повним найменуванням відповідача є: Військова частина НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) ().

Окрім того, відповідно до ч. 5 р. І Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС 30.11.2018р. №971, органами охорони державного кордону є прикордонний загін, окремий контрольно-пропускний пункт та військова частина.

Згідно ч. 3 р. IV Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС 30.11.2018р. №971, орган охорони державного кордону є військовою частиною та має дійсне і умовне найменування.

З метою визначення порядку застосування дійсних і умовних найменувань органів та підрозділів Державної прикордонної служби України, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.08.2003р. № 016 було затверджено перелік дійсних та умовних найменувань органів Державної прикордонної служби України, згідно якого: - дійсне найменування - " ІНФОРМАЦІЯ_7 (м. Луцьк)"; - умовне найменування: за територіальним принципом - " ІНФОРМАЦІЯ_7 "; для адміністративно-господарської діяльності - "Військова частина НОМЕР_1 ".

Тобто, усі три найменування є вірними, проте лише одне з них зареєстроване як юридична особа, а саме: військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ- 14321661, яке залишилось незмінним.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, спростовуються вище встановленими обставинами справи та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, доводи позивача які містяться у відзиві на апеляційну скаргу підтверджують висновки суду першої інстанції та обставини які встановлено судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2020 р. у справі №903/668/20 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2020 р. у справі №903/668/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2020 р. у справі №903/668/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №903/668/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "23" лютого 2021 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Савченко Г.І.