СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2021 р. Справа № 922/2353/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

зза участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників:

від позивача: Мовчан М.В., головний спеціаліст - юрисконсульт відділу правового забезпечення діяльності інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Управління правового забезпечення ДТК та земельних відносин - на підставі витягу з ЄДРПОУ, положення про Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, затвердженого рішенням 2 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 30.12.2020 №20/20;

від відповідача: Ясинецький Д.В. - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.05.2019 серії ХВ №002339) - за довіреністю від 30.07.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсо Таун", м.Чернівці,

на рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 (суддя Смірнова О.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області у м.Харкові о 14год 31хв, повний текст якого складений 20.11.2020,

у справі №922/2353/20

за позовом: Харківської міської ради, м.Харків,

до відповідача: ТОВ "Корсо Таун", м.Чернівці,

про стягнення 968465,56грн,

ВСТАНОВИЛА:

27.07.2020 Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Корсо Таун" про стягнення безпідставно збережених коштів (з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог від 21.09.2020, від 07.10.2020, які ухвалами Господарського суду Харківської області від 29.09.2020 та від 20.10.2020 у справі №922/2353/20 прийняті до розгляду) у сумі 968465,56грн (т.1, а.с. 1-41, 95-99, 149-151, т.2,а.с.2,3, 42-45).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 позов задоволено; стягнуто з ТОВ "Корсо Таун" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 968465,56грн (т.2, а.с. 70-81).

Рішення місцевого господарського суду із посиланням на ст. ст. 12, 79, 79-1, 80, 93, 120, 122-125, 152, 206 ЗК України, ст. ст. 22, 82, 83, 1166, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 1, 15, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. ст. 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст. 50 Закону України «Про землеустрій», Класифікацію видів цільового призначення земель, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016, мотивоване доведеністю позовних вимог щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 968465,56грн за період з 01.03.2018 по 30.06.2020. Також суд зазначив, що відповідач є власником нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А» загальною площею 68,1кв.м, що розташована за адресою: просп. Гагаріна, 104, м.Харків; у період з 01.03.2018 по 30.06.2020 відповідач не був власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, яка сформована як об`єкт цивільного права (кадастровий номер :06:001:0001) та на якій розташоване нерухоме майно відповідача, а тому відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому, суд дійшов висновку, що єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата. Крім того, суд зазначив, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Надаючи оцінку обґрунтованості розрахункам Харківської міської ради, здійсненим на підставі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість.

ТОВ "Корсо Таун" із рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 07.12.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що: по-перше, позовну заяву Харківської міської ради підписано особою, яка не має права її підписувати; по-друге, на думку скаржника, справа №922/2353/20, в силу приписів частини 1 статті 27 ГПК України належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Чернівецької області, оскільки згідно відомостей з ЄДРПОУ відповідач зареєстрований за адресою: м. Чернівці, вул. Я. Мудрого; по-третє, ТОВ «Корсо Таун» зазначає, що у період з 27.03.2017 по 30.06.2020 ТОВ «Текіла Голд» був сплачений земельний податок на спірну ділянку на загальну суму 148911,24грн, проте суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував лише 107756,01грн та безпідставно не взяв до уваги 41155,23грн; по-четверте, скаржник вважає, що договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 104 (кадастровий номер :06:001:0001), укладений 12.09.2007 між Харківською міською радою та ТОВ «Харків-Петрол», є припиненим з 27.03.2017 для попереднього орендаря, оскільки відповідач набув право власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 104 відповідно, перехід права користування від попереднього орендаря - ТОВ «Харків-Петрол» до нового орендаря - ТОВ «Корсо Таун» відбувся автоматично відповідно до ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України; по-п`яте, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України, оскільки необхідно застосувати законодавство про відшкодування збитків; по-шосте, скаржник вважає, що для розрахунку розміру безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 необхідний витяг про нормативно грошову оцінку земельної ділянки за 2018 рік, який в матеріалах справи відсутній, а отже, розрахувати розмір безпідставно збережених коштів за період 2018 року у розмірі орендної плати неможливо. Крім того, вказує на те, що інформація про спірну земельну ділянку, що міститься в наданих позивачем витягах про нормативну грошову оцінку, не відповідає дійсності, оскільки згідно з Витягом з Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, і щодо якої встановлений код класифікації видів цільового призначення земельної ділянки 1.11.6 (т.2,а.с.101-116).

У відзиві від 14.01.2021 Харківська міська рада заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що позовна заява підписана уповноваженою особою Харківської міської ради - ОСОБА_1, який діяв у порядку самопредставництва відповідно до п.3.1.38 Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 09.12.2020 №7/20. Також вказує на те, що предметом позову у цій справі є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, а отже цей спір повинен розглядатись за правилами виключної підсудності, встановленої частиною 3 статті 30 ГПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №910/10647/18. Крім того, позивач вказує на те, що судом правомірно не враховано 41155,23грн сплаченого відповідачем земельного податку, оскільки ці кошти сплачені за інший період, що вбачається з листа ГУ ДПС у Харківській області від 21.08.2020 №8471/Я/20-40-04-03-21. Крім того, на переконання позивача, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, є бездоговірними та безделіктними та регулюються статтями 2012-2014 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №922/3412/17. Крім того, вважає, що договір оренди укладений між Харківською міською радою та ТОВ «Харків-Петрол» до 05.04.2011 та не був пролонгований , земельна ділянка відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 20.02.2018 №37/18 повернута до земель запасу, а отже доводи апелянта про автоматичне виникнення у нього права користування земельною ділянкою за договором оренди є недоречними. Також позивач вважає доводи скаржника щодо відсутності витягу з технічної документації за 2018 рік безпідставними, оскільки складові частини витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.02.2019 року №506/0/45-19 не змінювались з дня прийняття рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13, яким була затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м.Харкова, що застосовується з 01.01.2013. Також зазначив, що оскільки у Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, відсутній такий код цільового призначення, як 1.11.6, який присвоєно земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0001 по просп. Гагаріна, 104 у м. Харкові, то відділ у м. Харкові ГУ Держгеокадасту у Харківській області застосував цільове призначення та код Кф з урахуванням п.2 додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489. До наказу Мінагрополітики від 25.11.2016 №489 внесені зміни наказом Мінагрополітики від 27.03.2018 №162, які набрали чинності з 17.07.2018, та відповідно до якого цифри « 2,0» замінено цифрами « 3,0», а отже позивачем при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів за період з 01.08.2018 по 31.12.2019 застосовано коефіцієнт функціонального призначення із значенням « 3» без зміни цільового призначення земельної ділянки, а у період з 01.03.2018 по 31.07.2018 застосований коефіцієнт функціонального призначення із значенням « 2».

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

12.09.2007 між Харківською міською радою (орендодавцем) та ТОВ «Харків-Петрол» (орендарем) укладений договір оренди землі, п.1 якого встановлено, що орендодавець на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.04.2007 №82/07 «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд» надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку - за рахунок земель транспорту, яка знаходиться: м.Харків, вул. Гагаріна, 104 (т.2, а.с. 120-124).

Відповідно до п.2 цього договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1607га, у тому числі: під забудовою 0,0297га, інших угідь -0,1310га.

На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлова будівля літ. «А-1», яка належить орендареві на праві приватної власності (п.3 цього договору).

Згідно із п.5 цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1003027,00грн.

Строк дії договору сторонами правочину визначено у п.8 цього договору, відповідно до якого договір укладено строком до 05.04.2011. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У п.21 цього договору встановлено, що після припинення дії договору оренди земельної ділянки орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду.

Згідно з п. 36 цього договору дія договору припиняється у разі:

а) закінчення строку, на який його було укладено;

б) придбання орендарем земельної ділянки у власність;

в) викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленого законом;

г) ліквідації юридичної особи-орендаря.

Відповідно до п.39 цього договору перехід права власності на будівлі та споруди, які знаходяться на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору оренди з новим власником будівлі та споруди.

На виконання вказаного договору оренди землі 01.11.2007 Управлінням земельних відносин Харківської міської ради передано, а ТОВ «Харків-Петрол» прийнято земельну ділянку в оренду строком до 05.04.2011 площею 0,1607га для експлуатації та обслуговування стаціонарної АЗС, про що свідчить, зокрема, акт приймання-передачі земельної ділянки реєстраційний №875, підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб (т.2, а.с. 128).

20.02.2018 ТОВ «Харків-Петрол» (орендарем) та Харківською міською радою (орендодавцем) складений акт приймання-передачі земельної ділянки (кадастровий номер :06:001:0001), з якого вбачається, що земельна ділянка, яка була у користуванні згідно з договором оренди землі від 29.10.2007 №76, зі строком дії до 05.04.2011, площею 0,1607га, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 104, передана орендарем до земель запасу міста (т.1,а.с.33).

28.02.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про припинення речового права - оренди земельної ділянки (загальною площею 0,1607га, що розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 104, кадастровий номер:06:001:001), яке виникло на підставі договору оренди від 12.09.2007, укладеного між орендодавцем - Харківською міською радою та орендарем - ТОВ «Харків-Петрол» зі строком дії до 05.04.2011, що підтверджується відповідною інформацією з ЄДР речових прав на нерухоме майно від 17.07.2020 №216673673 (т.1,а.с.27).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.07.2020 №216673745 до Реєстру прав власності на нерухоме майно 27.03.2017 внесений запис №19721486, згідно з яким ТОВ «Корсо Таун» набуло право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 68,1 кв.м, що розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 104.

Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:001, загальною площею 0,1607га; цільове призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування стаціонарної АЗС, яка належить на праві власності Харківській міській раді (т.1,а.с.25).

17.07.2020 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за результатами обстеження земельної ділянки, що розташована за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, 104, з урахуванням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-20 складений акт, в якому зазначено, що на земельній ділянці (кадастровий номер :06:001:0001) площею 0,1607га за вказаною адресою розташована нежитлова будівля літ. «А-1», право власності на яку з 27.03.2017 по теперішній час зареєстровано за ТОВ «Корсо Таун»; вказана земельна ділянка частково огороджена, використовується ТОВ «Корсо Таун» з 28.02.2018 для експлуатації та обслуговування стаціонарної АЗС (т.1, а.с. 38-41).

27.07.2020 Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Корсо Таун" про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 1474276,17грн (т.1, а.с. 1-41, т.1, а.с. 95-99, т.1, а.с. 148-151).

21.09.2020 Харківською міською радою подано до місцевого господарського суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що в спірний період відповідачем сплачений земельний податок у сумі 107756,01грн, у зв`язку з чим просить стягнути з ТОВ «Корсо Таун» безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1366520,16грн (т.1, а.с. 95-96).

29.09.2020 ТОВ «Корсо Таун» надано місцевому господарському суду експертний висновок ДП «Український Державний головний науково-дослідний і виробничий інститут інженерно-технічних та екологічних вишукувань» щодо наявності складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, буд. 104 (кадастровий номер :06:001:0001 загальною площею 0,1607га), від 28.09.2020 №38, відповідно до якого сучасні інженерно-геологічні та гідрогеологічні умови ділянки визначені як складні; відповідно до Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди у м.Харкові, затвердженого 19 сесією Харківської міськради 5 скликання від 27.02.2008 №41/08, рекомендується застосовувати понижуючий коефіцієнт К1=0,73 на складність інженерно-геологічних умов за наявності ґрунтових вод на глибині до 2,0м (т.1, а.с. 137-142).

07.10.2020 Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області із заявою про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що у зв`язку з наданням відповідачем експертного висновку щодо наявності складних інженерно-геологічних умов спірної земельної ділянки коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов із значення « 1» замінений на « 0,73», що стало підставою для перерахунку суми безпідставно збережених коштів та зменшення розміру позовних вимог з 1366520,16грн до 968465,56грн (т.2, а.с. 2-10).

10.11.2020 у справі №922/2353/20 прийнято рішення з підстав, викладених вище (т.2, а.с. 71-81).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати, що становить 968455,56грн, за користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів на неї, на підставі статей 1212-1214 ЦК України.

Як зазначено вище, відповідач є власником нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 68,1кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 104, на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2012 №4988.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно із статтею 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (такий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15).

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

З урахуванням положень статей 120, 125 ЗК України та статті 1212 ЦК України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 у справі №922/4073/19.

Викладені вище висновки суду спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України та необхідності застосування законодавства про відшкодування збитків.

Скаржник стверджує, що у зв`язку з набуттям ТОВ «Корсо Таун» права власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 104, до нього перейшло право користування земельною ділянкою кадастровий номер :06:001:0001 на умовах договору оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пр-т Гагаріна, 104 від 12.09.2007, укладеного між Харківською міською радою та ТОВ «Харків-Петрол» відповідно до ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає вказане твердження необґрунтованим з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За змістом частин першої, другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки.

Як зазначалось вище, ТОВ «Корсо Таун» 27.03.2017 набуло право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 68,1 кв.м, що розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 104, на підставі договору купівлі-продажу, про що здійснений відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:001, загальною площею 0,1607га; цільове призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування стаціонарної АЗС, яка належить на праві власності Харківській міській раді, що вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також з матеріалів справи вбачається, що 12.09.2007 між Харківською міською радою (орендодавцем) та ТОВ «Харків-Петрол» (орендарем) укладений договір оренди землі, за умовами якого орендодавцем надано в користування земельну ділянку - за рахунок земель транспорту, яка знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Гагаріна, 104 (т.2, а.с. 120-124).

Строк дії договору сторонами правочину визначено у п.8 цього договору, відповідно до якого договір укладено строком до 05.04.2011. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Матеріали справи не містять доказів продовження вказаного договору на новий строк.

Згідно з п. 36 цього договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п.39 цього договору перехід права власності на будівлі та споруди, які знаходяться на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору оренди з новим власником будівлі та споруди.

28.02.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про припинення речового права - оренди земельної ділянки (загальною площею 0,1607га, що розташована за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 104, кадастровий номер :06:001:001, яке виникло на підставі договору оренди від 12.09.2007, укладеного між орендодавцем - Харківською міською радою та орендарем - ТОВ «Харків-Петрол» зі строком дії до 05.04.2011, що підтверджується відповідною інформацією з ЄДР речових прав на нерухоме майно (т.1,а.с.27).

Законом України "Про оренду землі" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку із передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) має назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею ЗЗ Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Відповідна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №159/5756/18.

Отже, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів припинення строку дії договору, враховуючи положення п.п. 21, 36 договору оренди землі від 12.09.2007 та складеного на їх виконання акту приймання-передачі земельної ділянки від 20.02.2018 №37/18, приписів статті 93 Земельного кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір оренди від 12.09.2007, укладений між Харківською міською радою та ТОВ «Харків-Петрол» припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, на підставі п.36 цього договору та статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з частинами 1, 3, 4 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.01.2019 у справах №922/3780/17 та №922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, в яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, земельна ділянка, що розташована за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, 104 (кадастровий номер :06:001:0001), є сформованою, зареєстрована як об`єкт цивільного права, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с. 25-27).

Відповідач з 27.03.2017, тобто з моменту набуття права власності на будівлю, що розташована за адресою: м.Харків, вул. Гагаріна, 104, користувався вказаною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів. Зокрема, матеріали справи містять докази припинення договору оренди землі від 12.09.2007, укладеного між Харківською міською радою та ТОВ «Харків-Петрол», та не містять доказів укладення договору оренди з ТОВ «Корсо Таун».

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2018 у справі № 908/4582/15, від 04.11.2020 у справі №904/1283/19.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.06.2020 №НВ-020, земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0001, розташована за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, 104, цільове призначення - 1.11.6, вид використання земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування стаціонарної АЗС, форма власності - комунальна, площа - 0,1607га (т.1, а.с. 28).

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 25.02.2019 №506/0/45-19 нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :06:001:0001, що розташована за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, 104, становить 5475611,00грн (т.1, а.с. 31).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :06:001:0001, що розташована за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, 104, відповідно до відомостей Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 06.05.2020 №3694, становить 7218033,00грн (т.1, а.с. 32).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель вимогами чинного законодавства не передбачено, а отже позивач при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки правомірно використав інформацію саме з вищевказаних витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Верховний Суд у постановах від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18 неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Отже, з урахуванням положень статті 79-1 ЗК України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" місцевий господарський суд правомірно виходив з правильності визначення позивачем суми безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати на підставі належних і допустимих доказів: витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.02.2019 №506/0/45-19 та від 06.05.2020 №3694, виданих Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області; рішення Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08, інформації про сплату земельного податку, та обґрунтовано погодився з методом визначення позивачем розміру позовних вимог, оскільки він ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Доводи скаржника про те, що для визначення розрахунку розміру безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 необхідний витяг про нормативно грошову оцінку земельної ділянки за 2018 рік, який в матеріалах справи відсутній, що унеможливлює здійснення розрахунку розмір безпідставно збережених коштів за період 2018 року у розмірі орендної плати, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вимогами чинного законодавства не встановлено обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік.

Так, у п.51 постанови Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19 зазначено, що чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Також не приймаються до уваги доводи скаржника про те, що інформація про спірну земельну ділянку, що міститься в наданих позивачем витягах про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки, як правильно зазначив позивач, у Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, відсутній такий код цільового призначення, як 1.11.6, який присвоєно земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0001 по просп. Гагаріна, 104 у м. Харкові, а тому Відділ у м. Харкові ГУ Держгеокадасту у Харківській області застосував цільове призначення та код Кф з урахуванням п.2 додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за №1647/29777. До наказу Мінагрополітики від 25.11.2016 №489 внесені зміни наказом Мінагрополітики від 27.03.2018 №162, які набрали чинності з 17.07.2018 та відповідно до яких цифру « 2,0» замінено цифрою « 3,0», а отже позивачем при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів за період з 01.08.2018 по 31.12.2019 застосовано коефіцієнт функціонального призначення із значенням « 3» без зміни цільового призначення земельної ділянки, а у період з 01.03.2018 по 31.07.2018 застосований коефіцієнт функціонального призначення із значенням « 2».

Крім того, є необґрунтованими твердження відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно не врахований сплачений відповідачем земельний податок у 41155,23грн, оскільки згідно листа ГУ ДПС у Харківській області від 21.08.2020 №8471/Я/20-40-03-21 ТОВ «КОРСО ТАУН» за використання земельної ділянки площею 0,1607га у період з 27.03.2017 по 31.12.2017 сплачений земельний податок у сумі 31033,31грн, за 2018 рік - 37264,62грн, за 2019 рік - 53235,24грн, за період з 01.01.2020 по 01.08.2020 -27378,07грн (т.1, а.с.80); предметом позову у цій справі є стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати у період з 01.03.2018 - 30.06.2020, а отже загальна сума сплаченого земельного податку у вказаний період становить 107756,01грн, детальний розрахунок якого відображено позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 21.09.2020.

Крім того, Харківською міською радою при визначені розміру безпідставно збережених коштів правомірно застосовано ставку річної орендної плат у розмірі 12%, оскільки відповідно до п.п.13 п.4.1 розділу ІV «Особливості визначення розміру орендної плати для окремих категорій орендарів» ставка річної орендної плати (відсоток від нормативної грошової оцінки) за використання земельної ділянки під АЗС становить 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тоді як згідно витягу з Державного земельного кадастру від 25.06.2020 видом використання земельної ділянки визначено експлуатація та обслуговування стаціонарної АЗС.

Судом апеляційної інстанції також не приймаються до уваги доводи скаржника про те, що вказаний спір , в силу приписів статті 27 ГПК України має бути розглянутий за місцезнаходженням відповідача, тобто Господарським судом Чернівецької області, оскільки згідно відомостей з ЄДРПОУ відповідач зареєстрований за адресою: м. Чернівці, вул. Я. Мудрого, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 30 ГПК України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Відповідно до частини 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Отже, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ГПК України.

Велика Палата Верховного Суду у п. 7.36 постанови від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц Верховний Суд зазначив, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Верховний Суд у своїй постанові від 20.06.2019 року у справі №626/47/19 дійшов висновку про те, що оскільки позовні вимоги виникли з приводу нерухомого майна, а саме плати за користування землею (безпідставно збережених коштів), то підсудність за цим позовом має визначатися відповідно до правил виключної підсудності.

З огляду на викладене, спір у цій справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки позовні вимоги безпосередньо стосуються нерухомого майна, а саме земельної ділянки, яка використовується відповідачем без укладання договору оренди чи набуття на неї права власності, а отже територіальна підсудність цього спору визначається за правилами статті 30 ГПК України.

Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача про підписання позову неуповноваженою особою, оскільки відповідно до статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник

За приписами статті 56 ГПК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Отже, визнання особи, також, що діє в порядку самопредставництва, необхідно щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження.

Згідно з п.3.1.38 Положення про департамент територіального контролю Харківської міської ради (нова редакція), додаток №13 до рішення сесії Харківської міської ради 7 скликання Департамент відповідно до покладених на нього завдань забезпечує здійснення працівниками Департаменту самопредставництва Харківської міської ради, її виконавчого комітету, на підставі наданих ними довіреностей у місцевих, апеляційних судах та Верховному Суді у цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах. Працівники департаменту в порядку самопредставництва або на підставі довіреностей представляють в судах інтереси Харківської міської ради, зокрема щодо стягнення безпідставно збережених коштів (у розмірі орендної плати) за використання земель комунальної власності.

У п. п.3.2.6, 3.2.7, 3.2.8 цього Положення встановлено, що Департамент має право здійснювати підготовку документів і матеріалів необхідних для пред`явлення позовних заяв, заперечень, клопотань та інших процесуальних документів до місцевих, апеляційних судів та Верховного Суду з метою захисту прав та законних інтересів Харківської міської ради; представляти інтереси міського голови (на підставі наданої ним довіреності або в порядку самопредставництва) у судах, контролюючих та правоохоронних органах з правовідносин, що виникають на підставі розпоряджень міського голови, які було підготовлено або погоджено департаментом; готувати позовні заяви та інші процесуальні документи від імені Харківської міської ради, ї виконавчого комітету, Департаменту та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту у зв`язку з виконанням повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю.

Процесуальною формою реалізації повноважень з представництва є, зокрема, підписання заяв, клопотань тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №922/1969/19.

Розпорядженням Харківського міського голови від 04.04.2019 №413/2к призначено ОСОБА_1 з 09.04.2019 на посаду спеціаліста І категорії - юрисконсульта сектору правового забезпечення земельного контролю відділу правового забезпечення Департаменту територіального контролю Харківської міської ради як переможця конкурсу (т.1,а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником Харківської міської ради ОСОБА_1, який діяв на підставі Положення в порядку самопредставництва.

Враховуючи викладене, позовна заява підписана уповноваженою особою Харківської міської ради, який діє в порядку самопредставництва на підставі Положення, що свідчить про безпідставність доводів відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №912/2509/19.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ «Корсо Таун» не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 слід залишити без змін.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсо Таун» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 10.11.2020 у справі №922/2353/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 22.02.2021.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза