ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. Справа №914/2150/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України від 17.11.2020 за №39/5-3267-20

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.2020 (суддя Крупник Р.В., повний текст рішення складено 28.10.2020, м. Львів)

у справі №914/2150/20

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України , м. Київ

до відповідача Комунального підприємства Жовкватеплоенерго, м. Жовква, Львівська область

про стягнення пені та 3% річних за договором постачання природного газу №6628/18-ТЕ-21 від 12.10.2018

13.08.2020 до Господарського суду Львівської області звернулося Акціонерне товариство (надалі АТ) Національна акціонерна компанія Нафтогаз України із позовом про стягнення з відповідача Комунального підприємства (надалі КП) Жовкватеплоенерго 31716,63 грн. пені та 6631,58 грн. 3% річних за договором постачання природного газу №6628/18-ТЕ-21 від 12.10.2018.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов вищезазначеного договору постачання природного газу, за яким позивач в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8649962,72 грн., а відповідач, натомість, неналежно виконав взяті на себе договірні зобов`язання і несвоєчасно здійснював оплату за переданий газ.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2020 позов у даній справі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 15858,32 грн. пені та 6631,58 грн. 3% річних; в решті позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, однак, при вирішенні спору, врахував клопотання відповідача та, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України, зменшив пеню, яку просив стягнути позивач, на 50%.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд порушив норми матеріального та процесуального права, не дослідив усі істотні обставини справи, у зв`язку з чим рішення в частині зменшення розміру пені просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задоволити повністю.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, не з`ясувавши усіх обставин, з`ясування яких передбачене цими нормами, а також не врахував інтереси позивача та особливі обставини його діяльності і ухвалив рішення без врахування того, що матеріалами справи не доведено важкого фінансового стану відповідача. Відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не вважає винятковими обставинами, тому, відповідно, зазначив, що вони не можуть бути підставою для зменшення пені. Зокрема, наголосив на такому:

1) в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. При цьому, враховуючи положення ст.625 ЦК України та ст.218 ГК України, боржник не може звільнятися від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин, а виконання боржником умов договору не може ставитися в залежність від виконання певних зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, держави;

2) місцевим судом при розгляді питання зменшення пені не було враховано наступне:

- у даній справі відповідач фактично обґрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення неустойки несвоєчасним розрахунком його контрагентів;

- нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні із зобов`язанням за договором у розмірі 8649962,72 грн., яке виконувалось відповідачем неналежним чином;

- відповідно до фінансової звітності НАК «Нафтогаз України» за 2019 рік та шість місяців 2020 року, його короткострокові та довгострокові зобов`язання, а також заборгованість з податку на прибуток збільшуються, чистий збиток становить 11 514 млн. грн., а сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» 12 610 мли. грн. При цьому, позивач, як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави і відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї країни.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та, враховуючи ціну позову, постановлено здійснити її розгляд справи без виклику сторін на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Відповідач не виконав вимог вказаної ухвали суду та не подав відзиву на апеляційну скаргу, хоча належним чином був повідомлений судом про даний судовий розгляд.

З огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги позивача по суті, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без відзиву відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

12.10.2018 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Комунальним підприємством Жовкватеплоенерго (споживач) було укладено договір №6628/18-ТЕ-21 на постачання природного газу.

На підставі додаткової угоди №4 від 26.11.2018, договір викладено в новій редакції. В подальшому, додатковими угодами №5-8, до окремих положень договору вносились зміни.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору (в новій редакції), постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ у період з 01 жовтня 2018 року до 30 квітня 2019 року, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Планові обсяги газу, який мав поставлятися за даним договором, сторони погодили в п.2.1 договору

Відповідно до п.5.2 договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ становить 7482,61 грн.

Згідно п. 3.8 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.5.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.11.1 договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання зобов`язань за договором, позивачем протягом жовтня 2018 року квітня 2019 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 8649962,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за вказаний період (а.с. 41-47).

За поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався в повному обсязі (а.с. 48, 49-50), що підтверджується банківськими виписками, довідкою по операціях ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП Жовкватеплоенерго.

Разом з тим, з вказаних доказів вбачається, що відповідач неодноразово допускав прострочення з оплати за придбаний газ, а саме, за зобов`язаннями жовтня 2018 року, грудня 2018 року, січня-квітня 2019 року.

Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до суду у даній справі про стягнення з відповідача пені та 3% річних. Відповідний розрахунок вказаних сум позивач долучив до позовної заяви (а.с. 7-11).

КП «Жовкватеплоенерго» не заперечувало проти вищезазначених обставин, однак, надало контррозрахунок суми пені та просило суд першої інстанції на підставі ст.551 ЦК України та ст.223 ГК України зменшити розмір пені на 50%.

Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п. 7.1 договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

В позовній заяві ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надало розрахунок пені та 3% річних за відповідні періоди прострочення.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також ту обставину, що факт прострочення оплати та розмір заборгованості за договором №6628/18-ТЕ-21 від 12.10.2018 не заперечується відповідачем, перевіривши правильність розрахунку вказаних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем вірно нараховано суми пені та трьох процентів річних, а місцевим господарським судом правомірно присуджено стягнення таких.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені із заявлених 31716,63 грн. до 15858,32 грн. (на 50%). При цьому, з матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій:

- відповідач повністю оплатив вартість поставленого позивачем природного газу із незначним пропуском договірних строків;

- відповідач є комунальним підприємством і працює за тарифами для трьох груп споживачів (населення, бюджет та інші споживачі), які невчасно проводять розрахунки з відповідачем, оскільки невчасно та не в повному обсязі отримують необхідні кошти з державного бюджету;

- відповідач перебуває у вкрай несприятливому фінансовому становищі, спричиненому значною кредиторською та дебіторською заборгованістю. Зокрема, на підтвердження факту скрутного фінансового становища, відповідачем додано до матеріалів справи податкову декларацію з податку на прибуток відповідача за 2019 рік (код рядка в ПД - 02), згідно якої збитки підприємства склали 1647653 грн., збитки відповідача наростаючим підсумком за минулі періоди складають 2756846 грн. (код рядка в ПД -04); податкову декларацію з податку на прибуток відповідача за півріччя 2020 рік збитки відповідача наростаючим підсумком за минулі періоди складають -1584921 грн. (код рядка в ПД - 04); довідку №302 від 15.09.2020 про дебіторську заборгованість перед КП Жовкватеплоенерго на суму 2153,6 тис. грн.; довідку №301 від 15.09.2020р. про заборгованість КП Жовкватеплоенерго перед АТ Львівгаз на суму 624476,06 грн.; накази КП Жовкватеплоенерго про переведення працівників на неповний робочий тиждень у зв`язку з відсутністю коштів з місцевого та державного бюджетів на підготовку до опалювального сезону №13-В від 22.04.2019, №15-В від 15.04.2020, №16-В від 29.04.2020;

- стягнення пені в заявленому розмірі спричинить додаткове збільшення збитків підприємства;

- пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення;

- крім заявленої до стягнення пені, позивачем також заявлено вимогу про стягнення 6631,58 грн. 3% річних. При цьому, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з КП "Жовкватеплоенерго" пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання;

- позивач не подав суду доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах;

- стягнення пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом АТ НАК Нафтогаз України і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені.

Стосовно доводів, наведених ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині неповного стягнення пені, із покликанням на порушення судом приписів ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, судова колегія зазначає, що даними правовими нормами передбачено право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, а тому посилання скаржника на порушення судом даних норм є необґрунтованим. При цьому, судом першої інстанції враховано всі об`єктивні обставини, які мають значення при прийнятті рішення про зменшення розміру пені.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.2020 у справі №914/2150/20 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 26.02.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік