ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/137/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд", м. Київ
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 201715,26 грн.
за участю представників сторін:

не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків, про стягнення заборгованості за договором № 238-18/827 від 14.04.2020, в розмірі 201715,26 грн., з яких: 188729,20 грн. - сума основної заборгованості; 7205,10 грн. - пеня; 590,05 грн. - 1% річних; 5190,91 грн. - інфляційні втрати. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/137/21. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.02.2021 об 11:00 год.

10.02.2021 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 3322), в якому відповідач частково заперечує проти заявлених позовних вимог, із наданням до суду контррозрахунку заявлених до стягнення суми пені та річних. Також просить суд зменшити розмір пені до 20% від загального їх розміру.

15.02.2021 позивачем, через канцелярію суду, надано клопотання (вх. № 3609), в якому підтримав заявлені позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання 17.02.2021 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 17.02.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «УМТК Трейд» (позивач, постачальник) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (відповідач, замовник) укладено договір № 238-18/827 від 14.04.2020 (договір), згідно п. 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити продукцію (засоби індивідуального захисту (далі - ЗІЗ) у власність замовника партіями, а замовник зобов`язався прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, відповідно до Національного класифікатора України ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник, затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 № 1749, зазначається у специфікації №1 (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що замовлення на поставку продукції повинно бути оформлено замовником у формі листа на кожну окрему партію, який включає в себе найменування, кількість, ціну та термін поставки продукції.

У відповідності до п. 2.1 договору, постачальник здійснює поставку продукції замовнику протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту направлення письмового листа або заявки замовника, згідно пункту 1.3 цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору право власності на продукцію переходить до замовника з моменту її фактичної поставки від постачальника.

Згідно п. 4.1. договору замовник здійснює оплату продукції протягом 60 календарних днів з моменту поставки і приймання її за якістю і кількістю.

У відповідності до п. 9.3 договору, датою отримання продукції вважається дата підписання замовником товарно-супровідної документації.

Пунктом 10.4. договору визначено, що за порушення строку оплати, передбаченого цим договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

У відповідності до вимог договору та з урахуванням отриманих замовлень на поставку, Товариством з обмеженою відповідальністю «УМТК ТРЕЙД» поставлено та передано для потреб ДП "Завод "Електроважмаш" товар загальною вартістю 379341,14 грн., з ПДВ:

1. На підставі видаткової накладної від 17.06.2020 № 140 поставлено товар загальною вартістю 74339,40 грн. з ПДВ, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 17.06.2020 № Р140 та довіреністю від 19.06.2020 № 658.

2. На підставі видаткової накладної від 17.06.2020 № 146 поставлено товар загальною вартістю 18720,00 грн. з ПДВ, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 17.06.2020 № Р146 та довіреністю від 19.06.2020 № 658.

3. На підставі видаткової накладної від 22.07.2020 № 181 поставлено товар загальною вартістю 197552,54 грн. з ПДВ, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 22.07.2020 № Р181 та довіреністю від 17.07.2020 № 722.

4. На підставі видаткової накладної від 18.08.2020 № 204 поставлено товар загальною вартістю 88729,20 грн. з ПДВ, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 18.08.2020 та довіреністю від 04.08.2020 № 791.

Вказані вище видаткові накладні підписані представниками відповідача без зауважень.

Натомість, відповідачем частково, а також із порушенням встановлених договором строків, виконано зобов`язання щодо оплати за отриманий товар.

Зокрема, платіжним дорученням від 18.09.2020 № 9198, відповідачем перераховано на рахунок позивача 18720,00 грн., в якості оплати за отриманий товар, за видатковою накладною від 17.06.2020 № 146.

Платіжним дорученням від 18.09.2020 № 9199 відповідачем перераховано на рахунок позивача 74339,40 грн., в якості оплати за отриманий за видатковою накладною від 17.06.2020 № 140, товар.

Платіжним дорученням від 06.11.2020 № 6221 відповідачем перераховано на рахунок позивача 97552,54 грн., в якості оплати за отриманий за видатковою накладною від 22.07.2020 № 181, товар.

Таким чином, відповідачем не перераховано на рахунок позивача повну вартість отриманого за договором товару, та заборгованість відповідача за договором від 14.04.2020 становить 188729,20 грн., з ПДВ, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідач (покупець) отримав від позивача товар на загальну суму 379341,14 грн. Проте, всупереч вимогам договору поставки від 14.04.2020, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав не в повному обсязі. Відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідач розрахувався за поставлений товар в сумі 190611,94, та не надав суду доказів на підтвердження оплати суми боргу в розмірі 188729,20 грн.

Суд зазначає, що дана сума заборгованості не заперечувалась відповідачем.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати товару за договором поставки від 14.04.2020.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором поставки від 14.04.2020 в сумі 188729,20 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 188729,20 грн. заборгованості за договором поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем, а, отже, такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 590,05 грн. 1% річних та 5190,91 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках розгляду справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до п. 10.5 договору, за порушення строків оплати продукції, передбачених договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

За розрахунками позивача стягненню з відповідача підлягає 1% річних на загальну суму 590,05 грн. та інфляційних втрат на загальну суму 5190,91 грн.

Згідно контррозрахунку відповідача сплаті підлягає 1% річних у загальній сумі 588,63 грн. Розрахунок сум інфляційних втрат, відповідачем не заперечується.

Перевіривши правильність нарахування 1% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позивач при розрахунку суми 1% річних припустився арифметичної помилки, не врахувавши кількість днів у 2020 році (366 днів, а не 365 днів).

В той же час, контррозрахунок здійснений відповідачем не суперечить вимогам чинного законодавства та здійснено відповідачем арифметично вірно. Враховуючи вказане, суд вважає що позовні вимоги є обгрунтованими в частині стягнення 1% річних у розмірі 588,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5190,91 грн.

Таким чином, в частині стягнення 1% річних у розмірі 1,42 грн. - слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 7205,10 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із п. 4 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 10.4 договору, за порушення строку оплати, передбачених договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Згідно контррозрахунку відповідача розмір пені за вищевказаний період складає 7063,54 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що позивачем при відповідному розрахунку, невірно визначена кількість днів прострочення за період з 22.09.2020 по 11.01.2021, яка складає 112 днів, замість помилково розрахованих відповідачем - 114 днів. За період з 20.10.2020 по 11.01.2021, кількість днів прострочення складає 84 дні, замість помилково розрахованих відповідачем - 86 днів.

Також позивачем не було враховано кількість днів у 2020 році: 366 днів, замість помилково розрахованих відповідачем - 365 днів.

Суд звертає увагу, що в силу приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За підрахунками суду, які здійснені з використанням калькулятора "Ліга-Закон", а також з урахуванням Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч. 5 ст. 254 ЦК України та умов договорів, правомірно нарахованою є пеня у загальному розмірі 7063,54 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. В іншій частині щодо стягнення пені у розмірі 141,56 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення пені до 20%, слід зазначити наступне.

П. 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач вказує, що ДП Завод Електроважмаш є виробником комплектного електрообладнання для залізничного та міського електротранспорту, а саме електродвигунів та тепловозних генераторів, питома вага яких складає понад 70% в загальній структурі запланованого виробництва країни. 29.12.2018 Постановою уряду Російської Федерації від 29.12.2018 №1716-83 Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 №592 введено заборону на ввезення до РФ товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна або які переміщуються через територію України, згідно відповідного переліку, до якого у тому числі включено товари за кодом TH ЗЕД ЭАЕС 8501 - двигуни та генератори електричні. На сьогоднішній момент, підприємство відповідача, з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників. У зв`язку із тяжкою економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави. У 2020 році на рахунки Завод Електроважмаш декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній платі та по сплаті соціальних внесків до Державного бюджету. Так, 28.12.2019 ухвалою господарського суду Харківської області у справі №922/3692/19 було накладено арешти на всі банківські рахунки ДП Завод Електроважмаш, які були зняті тільки 04.02.2020. Також ухвалою господарського суду Харківської області від 16.04.2020 у справі №922/760/20 було накладено арешти на всі банківські рахунки, які були скасовані тільки 18.05.2020 постановою Східного апеляційного господарського суду.

У сукупності, періодичне блокування господарської діяльності підприємства, шляхом накладання арештів на всі рахунки відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування, сприяло виникненню ситуації коли держане підприємство змушено здійснювати часткові виплати не тільки контрагентам, але і працівникам стосовно виплати заробітної плати, платежів до бюджету та комунальних платежів, на підтвердження чого відповідач посилався на довідку №244/549 від 12.11.2020.

Щодо ступеня виконання зобов`язання за договором № 238-18/827 від 14.04.2020 відповідач зазначає, що здійснює погашення заборгованості при першій можливості, враховуючи скрутне економічне положення, арешти рахунків тощо.

Також, відповідач вказував, що ДП Завод Електроважмаш внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках. Наказом Фонду державного майна України № 777 від 08.06.2018 було прийнято рішення про приватизацію ДП Завод Електроважмаш. Розпорядженням КМУ від 16.01.2019 року Na 36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності (зі змінами внесеними 03.03.2020 року), відповідно до якого ДП Завод Електроважмаш включено до цього переліку. Накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства.

Окрім того, відповідач просив суд врахувати, що на державному підприємстві існує заборгованість по заробітній платі, так станом на 12.11.2020 заборгованість склала 96,2 млн. грн. (згідно наданої довідки). Із чого додатково вбачається заборгованість із сплати податків до Державного бюджету України. Крім того відповідачем надано довідку про заборгованість із сплати комунальних платежів, сплата яких є безумовною умовою можливості продовжувати господарську діяльність підприємств в майбутньому.

Суд, розглянувши доводи, викладені у відповідному клопотанні, враховуючи фінансовий стан відповідача, необхідність неухильного виконання зобов`язань та надані відповідачем докази на підтвердження наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, з метою дотримання прав сторін на захист своїх інтересів, задовольняє клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій частково.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження часткової обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача частково з урахуванням зменшення пені на 50% до 3531,77 грн.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 188729,20 грн., суми пені у розмірі 3531,77 грн., суми інфляційних збитків у розмірі 5190,91 грн., суми 1% річних у розмірі 588,63 грн.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд" (02090, м. Київ, вул. Гродненська, 32, ) суму основної заборгованості в розмірі 188729,20 грн., пеню в розмірі 3531,77 грн., 1% річних у розмірі 588,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 5190,91 грн., судовий збір в розмірі 3023,60 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до ст. ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УМТК Трейд" (02090, м. Київ, вул. Гродненська, 32, );

Відповідач: Державне підприємство "Завод Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ).

Повне рішення складено 22.02.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/137/21