ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

15 лютого 2021 року Справа № 926/3344/20

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю помічниці судді, яка виконує обов`язки секретаря судового засідання Попової К.Г. розглянувши справу №926/3344/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, буд.59, оф.314)

До Фізичної особи підприємця Вакарюка Зіновія Юрійовича (59114, Чернівецька обл., Путильський р-н, с. Усть Путила)

Про стягнення заборгованості в сумі 28350,00 грн

За участю представників:

Від позивача: Левковська К.Ю. адвокатка (ордер № 1047575 від 16.10.20р.)

Від відповідача: Свереда Д.Г. представниця (дов. від 04.01.21р.)

Судове засідання проведене в режимі відеоконференції в системі відеоконференцзв`язку "EasyCom".

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця Вакарюка Зіновія Юрійовича про стягнення заборгованості в сумі 28350,00 грн.

22.12.2020 року відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду зареєстровані матеріали позовної заяви (вх.№3344).

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб на виконання умов якого, позивачем було здійснено попередню оплату у розмірі 28350,00 грн, проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, в частині своєчасної поставки попередньо оплаченого товару, що призвело до звернення з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 28350,00 грн.

Ухвалою суду від 24.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 25.01.2021 року.

Ухвалою суду від 30.12.2020 року задоволено клопотання ТзОВ "МБК СІНЕРГІЯ" про проведення всіх судових засідань по справі №926/3344/20 в режимі відеоконференції та визначено відповідальний суд для проведення відеоконференції Господарський суд Дніпропетровської області (49600, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1, зал № 4 (3-409), призначене на 25.01.2021 року судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції в системі відеоконференцзв`язку "EasyCom".

16.01.2021 року на адресу Господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 142), відповідно до якого останній позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення з огляду на те, що відповідач виконав свої зобов`язання по поставці товару згідно із замовленням ТзОВ "МБК СІНЕРГІЯ", а саме поставив товар засновнику товариства ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з офіційного сайту Логістичної компанії "Делівері" та актом отримання вантажу №А-1613 від 30.10.2020 року.

Також у своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що між ним та засновником товариства ТзОВ "МБК СІНЕРГІЯ" Кошелем В.М. велись письмові переговори в мережі "Viber", копії яких останній додав для долучення до матеріалів справи.

Відтак, відповідач вважає, що останній не порушив своїх зобов`язань із поставки товару, адже ТзОВ МБК СІНЕРГІЯ" отримано товар в особі засновника ОСОБА_1 .

В судових засіданнях 25.01.20201 року та 01.02.2021 року оголошено перерву.

02.02.2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№392) відповідно до якої останній заперечує проти викладених відповідачем обґрунтувань у відзиві на позовну заяву зазначивши те, що Кошель Володимир Миколайович дійсно є одним із засновників товариства, проте не є директором товариства або уповноваженою особою особисто діяти від імені товариства та отримувати товар.

15.02.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача (вх.№592).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У відповідності до статті 248 Господарського процесуального кодексу суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні, 15.02.2021 року уповноважений представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги з огляду на те, що відповідач не виконав покладені на нього зобов`язання з поставки товару, за який позивач здійсним повну передоплату в розмірі 28350,00 грн.

Уповноважений представник відповідача в свою чергу просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідач добросовісно виконав свої зобов`язання по продажу товару, а тому вважає дану позовну заяву безпідставною.

Судом встановлено, що сторонам, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" та Фізичною особою підприємцем Вакарюком Зіновієм Юрійовичем у спрощений спосіб, відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України було укладено договір поставки шляхом виставлення рахунку на оплату, відповідно до якого Фізична особа підприємець Вакарюк Зіновій Юрійович, як постачальник повинен був поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ, як покупцю гусениці комплект у кількості один (1) комплект. Сума поставки товару за зазначеним рахунком становить 28350,00 грн.

На виконання своїх зобов`язань, Товариство з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" сплатило на користь Фізичної особи підприємця Вакарюка Зіновія Юрійовича грошові кошти у розмірі 28350,00 грн, що підтверджується наявним матеріалах справи платіжним дорученням №6088 від 26.10.2020 року.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язання з поставки товару в погоджений строк не виконав, вимогу позивача про повернення сплачених грошових коштів залишив без задоволення, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 28350,00 грн.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в рамках досудового врегулювання спору направлено 11.11.2020 року відповідачу претензію №1135/С, в якій викладено вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 28350,00 грн у строк протягом 7 днів з дати отримання даної претензії. Проте, матеріали справи не містять жодних доказів щодо виконання відповідачем вимоги позивача про повернення позивачу повної суму за попередньо оплачений товар, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 28350,00 грн.

Відповідач стверджує, що ним з засновником ТзОВ "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" ОСОБА_1 велись переговори стосовно поставки товару в мережі "Viber".

Як зазначає відповідач, 27.10.2020 року ним відправлено позивачу, а саме засновнику товариства ОСОБА_1 товар, що підтверджується квитанцією про прийом вантажу №, а 30.10.2020 року ТзОВ "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" в особі засновника Кошеля В.М. отримало товар, що підтверджується відомостями з офіційного сайту логістичної компанії «Делівері» та актом отримання вантажу №А-1613.

Відповідно до частин 1 4 статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальність" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва.

Статутом ТзОВ "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" визначено, що виконавчим органом товариства є директор.

Відповідно до Наказу №1/а від 02.10.2013 року на підставі протоколу 31 загальних зборів учасників ТзОВ "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" до виконання обов`язків директора приступив Азімов ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи виписки з ЄДРПОУ.

Правовідносини за договором поставки виникли саме між ТзОВ "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" та ФОП Вакарюком З.Ю., відповідно до яких замовником є товариство, а не її засновник Кошель В.М.

Крім того, суд зазначає, що роздруківка переписки з мобільного додатку "Viber" не є належним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що даний номер телефону належить саме Кошелю В.М., і що саме він вів дану переписку.

Між тим, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що роздруківка переписки в мережі "Viber" не є належним та допустимим доказом у даній справі.

Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 28350,00 грн згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідачем вказаний обов`язок не спростований, доказів поставки товару ТзОВ "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ", яке здійснило оплату за товар у розмірі 28350,00 грн, що підтверджується наявним матеріалах справи платіжним дорученням №6088 від 26.10.2020 року або повернення попередньої оплати за договором, не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості, а відтак є всі підстави для повернення позивачу передоплати в сумі 28350,00 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 20, 45, 73, 74, 76 77, 86, 129, 194, 219, 222, 232 233, 236, 238, 240 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, буд.59, оф.314, код 38897076) до Фізичної особи підприємця Вакарюка Зіновія Юрійовича (59114, Чернівецька обл., Путильський р-н, с. Усть Путила, код НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості в сумі 28350,00 грн задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Фізичної особи підприємця Вакарюка Зіновія Юрійовича (59114, Чернівецька обл., Путильський р-н, с. Усть Путила, код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНТАЖНО БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ СІНЕРГІЯ" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Михайла Грушевського, буд.59, оф.314, код 38897076) заборгованість в сумі 28350,00 грн (двадцять вісім тисяч триста п`ятдесят гривень) та судовий збір в сумі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст складено та підписано 19.02.2021 року

Суддя С.М. Гушилик