ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р. Справа№ 911/1691/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Корсака В.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос"

на рішення Господарського суду Київської області 19.11.2020

у справі № 911/1691/20 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кур`яти Миколи Станіславовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос"

про стягнення 179.274,10 грн за договором підряду № ДГ-0000019 від

03.06.2019,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.11.2020 у справі №911/1691/20 позовні вимоги задоволено в повному обсязі: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос" на користь Фізичної особи-підприємця Кур`яти Миколи Станіславовича 149.544,95 грн основного боргу, 23.448,77 грн пені, 3.425,04 грн 3% річних, 2.856,29 грн інфляційних втрат, а також судовий збір у сумі 2.689,12 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що наявними у справі належними письмовими доказами є доведеним факт прострочення відповідачем оплати виконаних позивачем робіт.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ТОВ "Агрофірма "Колос" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 149.544,95 грн основного боргу, в іншій частині - рішення залишити без змін.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос" на рішення Господарського суду Київської області 19.11.2020 у справі №911/1691/20, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Рішення у справі прийнято 17.02.2021 після виходу судді Корсака В.А. із незапланованої короткочасної відпустки, пов`язаної із сімейними обставинами.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що сума основного боргу у розмірі 149.544,95 грн 11.09.2020 (тобто в ході розгляду справи місцевим судом) була сплачена відповідачем на користь позивача, у зв`язку із чим сторони звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди, однак місцевий суд безпідставно залишив подану заяву без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено місцевим судом, 03.06.2019 між Фізичною особою-підприємцем Кур`ятою Миколою Станіславовичем (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос" (замовник) укладений договір підряду №ДГ-0000019 (далі - Договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати за дорученням замовника та відповідно до умов договору роботу та поставити обладнання, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити згідно з рахунком-фактурою №СФ-00000050 від 03.06.2019 (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору вартість обладнання та робіт, виконаних підрядником за даним Договором, складає 827.080,10 грн разом з ПДВ.

Оплата за даним Договором здійснюється замовником двома частинами: передплата у сумі 206.770,00 грн - до 07.06.2019; кінцевий розрахунок у сумі 620.310,10 грн - до 30.07.2019 (пункт 3.2 Договору).

Відповідно до пункту 4.2 Договору приймання виконаних за даним Договором робіт оформляється актом здачі-прийняття виконаних робіт, який підписується сторонами, скріплюється печатками і згідно з яким замовник здійснює оплату виконаної підрядником роботи.

Строк виконання підрядником робіт встановлений до 01.07.2019 (пункт 4.3 Договору).

Згідно з пунктом 5.3 Договору за несплату або несвоєчасну оплату виконаних підрядником робіт замовник виплачує підряднику пеню у розмірі 10 (десять) відсотків від договірної вартості робіт (вартості неоплачених робіт) за кожний день прострочки.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами обов`язків належним чином (пункт 7.3 Договору).

Позивач зазначає, що загальна сума виконаних робіт, поставлених та змонтованих запчастин, а також наданих послуг складає 932.544,95 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними та актами здачі-прийняття робіт, а саме: актами здачі-прийняття робіт №ОУ-0000025 від 11.06.2019, №ОУ-0000035 від 09.07.2019, №ОУ-0000037 від 11.07.2019, №ОУ-0000062 від 09.10.2019; видаткові накладні №РН-0000056 від 11.06.2019, №РН-0000061 від 25.06.2019, №РН-0000069 від 04.07.2019, №РН-0000073 від 08.07.2019, №РН-0000078 від 11.07.2019, №РН-0000077 від 11.07.2019, №РН-0000079 від 05.08.2019, №РН-0000097 від 05.08.2019, №РН-0000120 від 09.10.2019. Видаткові накладні та акти здачі-прийняття робіт містяться у матеріалах справи.

Позивач вказує на те, що він як підрядник виконав у повному обсязі взяті на себе договірні зобов`язання, при цьому жодних претензій щодо якості або строків виконання робіт від відповідача на адресу позивача не надходило.

За твердженнями позивача, відповідач частково здійснив розрахунок за виконані позивачем роботи та поставлений товар у розмірі 783.000,00 грн, а заборгованість у розмірі 149.544,95 грн залишилась несплаченою.

Позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з претензією №1 від 03.03.2020 з вимогою сплатити заборгованість, однак відповідач заборгованість не сплатив, вмотивованої відповіді не надав.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Зі змісту Договору вбачається, що він за своєю правовою природою є договором підряду, а відтак правовідносини, які виникли у зв`язку з його виконанням, регулюються положеннями Глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою, другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Стаття 854 Цивільного кодексу України передбачає, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково;

В силу статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог частини першої, частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що договір підряду №ДГ-0000019 від 03.06.2019 підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками; акти здачі-прийняття робіт та видаткові накладні, що долучені до матеріалів справи, містять посилання на даний договір, підтверджують виконання позивачем робіт і поставку обладнання та прийняття їх Замовником, які останнім частково оплачені.

01.10.2020 сторони подали до місцевого спільну заяву б/н від 16.09.2020 (вх. №20994/20) про затвердження мирової угоди від 10.09.2020 у справі №911/1691/20, у затвердженні якої ухвалою місцевого суду від 06.10.2020 відмовлено, оскільки зміст та форма мирової угоди не відповідали вимогам частини п`ятої статті 192 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини першої статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до частини п`ятої статті 192 Господарського процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вбачається з тексту поданої до суду мирової угоди від 10.09.2020, сторони погодили, що:

- підписанням цієї мирової угоди ТОВ "Агрофірма "Колос" визнає таку заборгованість перед Фізичною особою-підприємцем Кур`ятою Миколою Станіславовичем: основна заборгованість в сумі 149.544,95 грн, понесені судові витрати у сумі 8.689,11 грн (пункт 1 угоди);

- ТОВ "Агрофірма "Колос" зобов`язується перерахувати на рахунок Фізичної особи-підприємця Кур`яти Миколи Станіславовича основну заборгованість у сумі 149.544,95 грн та понесені судові витрати у сумі 8.689,11 грн, а всього: 158.234,06 грн у строк до 14.09.2020 включно (пункт 2 угоди);

- у випадку належного, своєчасного та повного виконання ТОВ "Агрофірма "Колос" зобов`язань, передбачених пунктом 2 даної мирової угоди, Фізична особа-підприємець Кур`ята Микола Станіславович відмовляється від вимог та стягнення: основної заборгованості у сумі 149.544,95 грн; інфляційних нарахувань; річних; пені; штрафу; судових витрат (пункт 3 угоди).

Колегія суддів відзначає, що умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому.

Як вірно встановив місцевий суд, узгоджений строк виконання основного зобов`язання за договором підряду №ДГ-0000019 від 03.06.2019, який визначено сторонами - 14.09.2020 (включно), сплив до того, як спільна заява про затвердження мирової угоди надійшла до місцевого суду - 01.10.2020 (згідно зі штампом суду).

При цьому місцевому суду не було надано жодних доказів того, що відповідач сплатив основну заборгованість у сумі 149.544,95 грн та понесені судові витрати у сумі 8.689,11 грн, а всього: 158.234,06 грн у строк до 14.09.2020 включно (пункт 2 угоди).

Враховуючи викладене вище, здійснивши оцінку змісту та форми мирової угоди від 10.09.2020, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності умов даної угоди, дотримання збалансованості інтересів учасників судового процесу та інших осіб, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для затвердження мирової угоди від 10.09.2020 між Фізичною особою-підприємцем Кур`ятою Миколою Станіславовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос" у даній редакції відсутні.

У апеляційній скарзі відповідач стверджує, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що сума основного боргу у розмірі 149.544,95 грн 11.09.2020 (тобто в ході розгляду справи місцевим судом) була сплачена відповідачем на користь позивача, у зв`язку із чим сторони звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди.

Однак колегія суддів вважає таке посилання апелянта безпідставним та відхиляє його, оскільки відповідач протягом усього часу розгляду справи місцевим судом не подав до суду: жодних доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та повної сплати коштів за виконану позивачем роботу та поставку обладнання (в т.ч. доказів сплати суми основного боргу у розмірі 149.544,95 грн 11.09.2020), доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо якості та суми виконаних робіт суду не надав, а, відповідно, доводи позивача не спростував.

Більше того, в ході розгляду справи місцевим судом відповідач відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи у Господарському суді Київської області був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

При цьому колегія суддів не приймає долучених відповідачем до апеляційної скарги додаткових доказів (в т.ч. доказів сплати суми основного боргу у розмірі 149.544,95 грн 11.09.2020), оскільки відповідач належним чином не обґрунтував та не надав доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно ж до ч. ч. 1 та 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи у сумі 149.544,95 грн, яка підтверджена відповідачем і яка на час прийняття рішення відповідачем не погашена, підлягає задоволенню.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання передбачену договором пеню у сумі 23.448,77 грн та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 3.425,04 грн, а також інфляційні втрати у сумі 2.856,29 грн (за період з 01.08.2019 по 05.05.2020).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог частини другої статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною другою статті 343 Господарського кодексу України визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що за несплату або несвоєчасну оплату виконаних підрядником робіт замовник виплачує підряднику пеню у розмірі 10 (десять) відсотків від договірної вартості робіт (вартості неоплачених робіт) за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Кінцевий строк розрахунку за виконані роботи даним договором визначений 30.07.2019 (пункт 3.2 Договору).

Здійснивши перевірку розрахунку пені, апеляційний суд встановив, що позивач арифметично вірно розрахував розмір таких вимог, пеня нарахована у межах 6-ти місячного строку з наступного дня після визначеної договором кінцевої дати розрахунку та обмежена подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а отже за вказаних обставин вимога про стягнення 23.448,77 грн пені, нарахованої за період з 01.08.2019 по 01.02.2020, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу України і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Апеляційний суд здійснив перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановив, що розрахунки є арифметично правильними. Періоди нарахування позивач визначив вірно.

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 149.544,95 грн основного боргу, 23.448,77 грн пені, 3.425,04 грн 3% річних та 2.856,29 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Колос" на рішення Господарського суду Київської області 19.11.2020 у справі №911/1691/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області 19.11.2020 у справі №911/1691/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1681/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.В. Владимиренко

В.А. Корсак