ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

23.02.2021 року Справа № 917/229/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши матеріали

за позовною заявою 1. Кам`янопотоківської сільської ради, 39763, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Кам`яні Потоки, вул. Миру, б. 19,

2. Комунальне підприємство "Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги", 39763, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Кам`яні Потоки, вул. Центральна, буд. 369,

до Кременчуцької районної ради, 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Соборна, б. 14/23,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

1. Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, 39600, Полтавська область, м. Кременчук, пл. Перемоги, буд. 2,

2. Піщанська сільська ради, 39701, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Піщане, вул. Київська, буд. 104,

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Кам`янопотоківська сільська рада та Комунальне підприємство "Кам`янопотоківський центр первинної медико-санітарної допомоги" звернулися до господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 18.02.2021 року (вх. № 247/21 від 19.02.2021 року) до відповідача Кременчуцької районної ради про:

- визнання протиправним та скасування рішення Кременчуцької районної ради від 27 січня 2021 року "Про надання згоди на передачу Кременчуцькій міській раді зі спільної власності територіальних громад Кременчуцького району майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства "Кременчуцький районний центр первинної медико-санітарної допомоги";

- визнання протиправним та скасування рішення Кременчуцької районної ради від 27 січня 2021 року "Про передачу в комунальну власність Піщанської сільської ради майна, закріпленого за структурними підрозділами комунального підприємства "Кременчуцький районний центр первинної медико-санітарної допомоги".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 19.02.2021 р. для вирішення даної справи визначено суддю Білоусова С.М.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається, зокрема, на те, що в порушення положень регламенту проект оскаржуваного рішення Кременчуцької районної ради від 27 січня 2021 року "Про надання згоди на передачу Кременчуцькій міській раді зі спільної власності територіальних громад Кременчуцького району майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства "Кременчуцький районний центр первинної медико-санітарної допомоги" вносився на розгляд сесії поспіхом, без необхідного оприлюднення, розгляду постійною комісією, без необхідних погоджень, обговорень, візувань, що свідчить про грубе порушення порядку їх прийняття.

А тому позивач вважає дані рішення незаконними та просить їх скасувати в судовому порядку.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд прийшов до висновку щодо необхідності відмови у прийнятті позовної заяви на підставі ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Суб`єктний склад та предмет спору за поданим позовом не відноситься до переліку вищевказаної статті, а відтак, поданий позов не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Виходячи з наведеного та з аналізу положень статей 11,15,16 Цивільного кодексу України, вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Доводи позивача в позовній заяві, щодо предметної підсудності, а саме те, що даний спір не є публічно-правовим, а стосується захисту майнових прав територіальної громади спростовуються наступним.

Позивач в позовній заяві посилається на не відповідність процедури прийняття спірних рішень, а саме порушення положень регламенту Кременчуцької районної ради затвердженого рішенням Кременчуцької районної ради Полтавської області від 17.12.2020 року. Отже при вирішені даного спору по суті, суд повинен саме дослідити чи правомірно прийнято рішення Кременчуцькою районною радою відповідно до положень вищезазначеного регламенту, що не є компетенцією господарського суду. Обґрунтування позивача в позовній заяві щодо предметної підсудності, а саме надання згоди на передачу майна за спірними рішеннями вже є похідною вимогою.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

А тому, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах та перевірка законності прийнятих ним рішень дає підстави для віднесення даного спору до категорії публічно - правового.

За таких обставин, вказана позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Враховуючи вказані обставини, поданий позов та додані матеріали належить повернути позивачу.

Згідно ч. 6 ст. 175 ГПК суд повідомляє, що поданий позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, додатком до позовної заяви була додана заява про забезпечення позову.

Оскільки судом відмовлено у відкритті провадження у справі, то й заява про забезпечення позову судом не розглядалася.

Суд роз`яснює, що на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивач може звернутися до суду з заявою про винесення ухвали про повернення судового збору, додавши до заяви оригінал платіжного доручення, за яким проводилася сплата судового збору.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі відмовити.

Позовну заяву та додані матеріали повернути позивачу.

Додаток: позовна заява і додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання/ (ст. ст. 175, 235, 255 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалу підписано 23.02.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.