ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2021 Справа № 8/471-23/1(917/1564/20)

Суддя господарського суду Полтавської області Іванко Л.А., при секретарі судового засідання Ісенко М.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства "Будівельник", 36014, м. Полтава - 14, а/с №220, ідент. код 01257609

до відповідача 1: Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Полтавської обласної ради Кругового Сергія Вікторовича, 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, 115, оф.11, ідент. код 30406559

відповідача 2: Полтавської обласної ради, 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 45, ідент. код 22530614

третя особа з боку відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління майном обласної ради, 36014, м.Полтава, вул.Пушкіна, 115, ідент. код 24386961

про визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора

Представники сторін:

від позивача: не з"явились

від відповідача 1: не з`явились

від відповідача 2: В`юн Т.В., дов. №01-27/572 від 10.03.2020 р.

від третьої особи: Байдукова - Кисла О.А., дов. №2/01-13 від 05.01.2021 р.

встановив:

Розглядається справа за позовною заявою Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства "Будівельник" до Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Полтавської обласної ради Кругового Сергія Вікторовича, Полтавської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління майном обласної ради про:

- визнання протиправними дії Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Полтавської обласної ради Кругового Сергія Вікторовича при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- скасування рішення Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Полтавської обласної ради Кругового Сергія Вікторовича про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42018269 від 12.07.2018, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна:101 (об"єкт нерухомого майна: громадський будинок, загальна площа (кв.м): 1482,5; складова частина об"єкта нерухомого майна: адміністративна будівля, А-3, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Полтава, провулок Шкільний, буд.6.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Іванко Л.А.

За даним позовом ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.10.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Підготовче засідання у справі призначено на 03.11.2020 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.11.2020 року відкладено підготовче засідання на 01.12.2020 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.12.2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 05.01.2021 р., відмовлено в задоволенні клопотання (вх.№13283 від 30.11.2020) Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства "Будівельник" про збільшення позовних вимог, відмовлено в задоволенні клопотання (вх.№13386 від 01.12.2020) Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства "Будівельник" про витребування доказів.

В підготовчому провадженні учасниками справи були подані наступні заяви по суті справи.

24.11.2020 року від третьої особи до суду надійшли пояснення (вх.№13061) стосовно позову, в яких Управління майном обласної ради не погоджується з вимогами позивача, вважає їх неправомірними. Зазначає, що адмінбудівля, (А-3, м.Полтава, провулок Шкільний, буд.6) належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області (комунальної власності), права власника реалізує Полтавська обласна рада. Дії державного реєстратора, спрямовані на реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за вказаним субєктом, вважає такими, що відповідають законодавству.

25.11.2020 року від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№13078), в якому Полтавська обласна рада вважає, що державний реєстратор КП Реєстратор Полтавської обласної ради Круговий С.В. діяв в межах та відповідно до чинного законодавства. В задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки позивачем не доведено, які саме порушення були здійснені державним реєстратором під час прийнятя рішення про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яким актам законодавства суперечить прийняте рішення та що є підставою для його скасування.

30.11.2020 року від відповідача 1 - Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Полтавської обласної ради надійшов відзив на позов (вх.№13258), в якому ОСОБА_1 просить відмовити ДКЖЕП Будівельник в задоволенні позову. При цьому за викладеного у відзиві зазначає, що твердження позивача про протиправність дій державного реєстратора не відповідає дійсності.

23.12.2020 року від позивача надійшли заперечення на відзиви відповідачів та третьої особи (вх.14222). Позивач вказує, що учасниками не доведено, що Полтавська обласна рада є власником вказаного майна, яким вона, на думку позивача неправомірно розпорядилася. Вважає, що прийняте відповідачем рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12.07.2001 року про передачу у межах спільної власності територіальних громад області з балансу позивача на баланс Управління майном обласної ради адмінбудинку за адресою: м.Полтава, пров.Шкільний, 4 є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки вилучення державою у субєкта господарювання його майна допускається не інакше як у випадках, на підставах і в порядку, передбачених Законом, а рішення сесії не підміняє в даному випадку закон.

Виконання відповідачем вказаного рішення шляхом реєстрації права власності за Полтавською обласною радою на думку позивача, є умисне виведення його майна з ліквідаційної маси, що є порушенням прав та інтересів кредиторів боржника.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Ухвалою господарського суду від 05.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 8/471-23/1(917/1564/20). Призначено справу до судового розгляду по суті на 04.02.2021 року.

Ухвали суду надсилалися учасникам справи рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

Ухвала суду від 05.01.2021 року по справі вручена позивачу, відповідачу2, третій особі, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідач 1 в судове засідання не зявився, ухвала суду, надіслана відповідачу1 на юридичну адресу повернулася без вручення адресату із довідкою відділення поштового зв`язку, про те, що адресат відсутній з вказаною адресою.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення копії судового рішення за адресою місцезнаходження відповідача1, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач 1 не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті в засіданні суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Представник позивача в судове засідання не зявився, направив суду клопотання (вх.№ 1323 від 04.02.2021 року) про відкладення розгляду справи, в якому просить визнати поважними причини незявлення в судове засідання 04.02.2021 року, посилаючись на велику завантаженість та участь в інших справах, а також, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Суд зазначає, що підставою для відкладення є не відсутність представника сторони, а саме, неможливість вирішити спір у судовому засіданні, тобто відкладення справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи судом відхиляється, з огляду на те, що про час і місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином; його клопотання документально не підтверджене, явка представників сторін судом обов"язковою не визнавалася; наявні в справі документи дають можливість вирішити спір без присутності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на наявні обставини, неявка в судове засідання представника позивача, відповідача1 не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 04.02.2021 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.ст.233, 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача2, третьої особи, дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, суд, встановив:

На підставі рішення Корпорації "Укрбуд" 12.01.1994р. та рішення виконкому Полтавської міської ради народних депутатів від 26.01.1994р. № 58 (№ 975) зареєстрований статут Управління житлово-комунального господарства.

Згідно ст. 4.2 Статуту Управління житлово-комунального господарства майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

Наказом Управління майном Полтавської обласної державної адміністрації від 04.07.1997 року № 56 в зв`язку зі зміною назви управління житлово-комунального господарства на Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Будівельник" був затверджений статут цього підприємства, згідно якого позивач є правонаступником Управління житлово-комунального господарства.

У відповідності до п. 4.1 статуту ДКЖЕП "Будівельник" майно підприємства становлять основні фонди та обігові кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства.

Отже, за твердженням позивача нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Полтава, провулок Шкільний,6 є майном державної власності, яке на праві повного господарського відання перебувало в Управлінні житлово-комунального господарства та згодом в ДК ЖЕП Будівельник, як правонаступника УЖКГ.

При цьому, позивач зазначає, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що право власності на адміністративну будівлю по провулку Шкільний, будинок 6, м.Полтава, зареєстровано 06 липня 2018 року за територіальною громадою сіл, селищ і міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради. Підстава реєстрації - рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12 липня 2001 року.

Згідно пункту 3 вказаного рішення Полтавської обласної ради вирішено передати у межах спільної власності територіальних громад області з балансу ЖЕП "Будівельник" на баланс Управління майном обласної ради адмінбудинок за адресою м.Полтава, пров.Шкільний, 4.

Позивач вважає, що даним рішенням, яким підтверджено законність оформлення права власності на майно за третьою особою, безпідставно скасовано право повного господарського відання позивача на вказане нерухоме майно, чим порушено його права.

На думку позивача, перебування спірного майна на балансі третьої особи не є підставою правомірності набуття права власності на спірний об"єкт за відповідачем. З посиланням на п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 називає неможливим перехід та припинення речових прав на нерухоме майно на підставі рішення 12.07.2001 року про передачу у межах спільної власності територіальних громад області з балансу позивача на баланс Управління майном обласної ради адмінбудинку за адресою: м.Полтава, пров.Шкільний, 4.

Крім цього, позивач посилається на рішення господарського суду Полтавської області від 23.07.2004р. у справі № 8/172, яким встановлено, що після самоліквідації виробничого будівельно-монтажного об`єднання "Полтавабуд" (наказ "Полтавбуд" від 18.12.1996р. № 28) майно його підрозділу - Полтавського управління житлово-комунального господарства у спільну власність територіальних громад області за актом приймання-передачі не передавалося. Крім того, Полтавська обласна рада не приймала рішення про прийняття у спільну власність територіальних громад області майна виробничого будівельно-монтажного об`єднання „Полтавбуд" або його підрозділів. Вона не є їх правонаступником, не приймала дольової участі в спорудженні даним об`єднанням житла, її працівники не проживають в квартирах та гуртожитках, закріплених за ПУ ЖКГ. Реєстрації права власності нерухомого майна закріпленого за ЖЕП "Будівельник" за територіальною громадою області в особі обласної ради КП "Інвентаризатор" не проводилось. За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що закріплене за ЖЕП „Будівельник" житло належить до державної власності.

Позивач зазначив, що в порушення ст. 6 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності комісія з питань передачі об`єктів права державної власності не створювалась, майно до комунальної власності відповідних територальних громад Полтавської області не передавалось. Проте, незважаючи на це, Рішенням Полтавської обласної ради від 12.07.2001р. (п. 3) вирішено передати у межах спільної власності територіальних громад області з балансу позивача на баланс управління майном відповідача адмінбудинок за адресою: м.Полтава, пров.Шкільний, 4.

Звертаючись з позовом до суду позивач стверджує, що спірний акт (в частині передачі у межах спільної власності територіальних громад області з балансу позивача адмінбудинку за адресою: м.Полтава, пров.Шкільний, 4) не відповідає вимогам чинного законодавства та є порушенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як підприємства, що було позбавлено права на використання вказаного адмінбудинку у своїй господарській діяльності. Оскільки, саме на підставі цього акту здійснено державну реєстрацію права власності, позивач вважає, що майно зареєстроване безпідставно, в зв"язку з чим, просить суд визнати протиправними дії державного реєстратора при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та скасувати рішення Державного реєстратора про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42018269 від 12.07.2018, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна:101 (об"єкт нерухомого майна: громадський будинок, загальна площа (кв.м): 1482,5; складова частина об"єкта нерухомого майна: адміністративна будівля, А-3, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Полтава, провулок Шкільний, буд.6.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю.

ДК ЖЕП Будівельник утворено внаслідок реорганізації Управління житлово-комунального господарства - державного підприємства, заснованого на державній власності, учасника корпорації Укрбуд.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 1992 року № 577 "Про передачу майна, яке перебуває у загальнодержавній власності, до комунальної власності областей та м. Севастополя, Управління житлово-комунального господарства в складі корпорації Укрбуд було передано до комунальної власності Полтавської області.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.1997 року Управлінням майном обласної державної адміністрації видано наказ № 56, яким затверджено Статут державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник". В загальному розділі Статуту визначено, що Державне комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Будівельник" засноване на обласній комунальній власності і є правонаступником Полтавського управління житлово-комунального господарства.

Згідно зі ст.4 п.4.2 Статуту майно підприємства є державною власністю. Власник майна - Полтавська обласна Рада. Орган управління майном - управління майном області Полтавської обласної державної адміністрації. Майно закріплюється за підприємством на праві повного господарського відання.

Рішенням вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12.07.2001 року "Про приймання-передачу майна спільної власності територіальних громад області" встановлено передати у межах спільної власності територіальних громад області згідно з додатком3:

- з балансу житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" на баланс управління майном обласної ради адмінбудинок за адресою: м.Полтава, пров.Шкільний, 4 (адреса змінена на підставі рішення Полтавської міської ради "Про питання постійного користування земельними ділянками" від 22.12.2017 на провулок Шкільний, 6).

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відзиві державний реєстратор зазначає, що державна реєстрація права власності на вищевказаний об`єкт проводилась на підставі Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі-Порядок № 1127) та Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною другою статті 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що перелік документів необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Порядку № 1127 встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав за результатами розгляду заяви та документів поданих для державної реєстрації прав.

Пунктом 44 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 p., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);

3) документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);

4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Згідно пункту 6 Порядку № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

За зверненням управління майном обласної ради до державного реєстратора комунального підприємства Реєстратор Полтавської обласної ради Кругового С.В. 06.07.2018 року було проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна який знаходиться за адресою: м. Полтава, провулок Шкільний, 6 за територіальною громадою сіл, селищ і міст Полтавської області в особі Полтавської обласної ради на підставі поданих документів, а саме:

- рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12.07.2001 року Про приймання-передачу майна спільної власності територіальних громад області;

- акту приймання-передачі в межах спільної власності територіальних громад Полтавської області адмінбудинку житлово-експлуатаційного підприємства Будівельник від 01.10.2001р;

- довідки ПП Полтавське БТІ Інвентаризатор від 21.06.2016 № 5195;

- довідки Фонду Державного майна України від 06.06.2018 № 05-104-2107;

- довідки управління майном Полтавської обласної ради від 04.07.2018 № 998/02;

- витягу з рішення тринадцятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 22.12.2017 Про питання постійного користування земельними ділянками;

- технічного паспорту на громадський будинок (адміністративна будівля) від 14.06.2018р.

Предметом спору в даній справі є вимога про визнання протиправними дії державного реєстратора при прийнятті рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та внесення записів за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та скасування рішення Державного реєстратора про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на об"єкт нерухомого майна: адміністративна будівля, А-3, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Полтава, провулок Шкільний, буд.6.

Звертаючись до суду з позовом, позивач заперечує правомірність державної реєстрації, оскільки вважає, що майно не належить до комунальної форми власності. При цьому, посилається на рішення господарського суду Полтавської області від 23.07.2004р. у справі № 8/172, яким встановлено, що закріплене за ЖЕП „Будівельник" житло належить до державної власності. Водночас, позивачем не зазначено, що рішення господарського суду Полтавської області від 23.07.2004 р. у справі № 8/172 скасоване рішенням господарського суду Полтавської області від 03.08.2007 року внаслідок його перегляду за нововиявленими обставинами.

03.10.2007 року Господарським судом Полтавської області було прийнято додаткове рішення, яким визначено перелік нерухомого майна - вбудовано-прибудованих приміщень, які належать до комунальної форми власності в особі територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області, та знаходяться в повному господарському віданні Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства Будівельник. У вказаному переліку адміністративної будівлі за адресою: м. Полтава, пров. Шкільний, 4 (після зміни адреси - пров. Шкільний, 6) не міститься, в зв`язку з передачею її рішенням вісімнадцятої сесії обласної ради двадцять третього скликання від 12 липня 2001 року Про приймання-передачу майна спільної власності територіальних громад області з балансу житлово-експлуатаційного підприємства Будівельник на баланс Управління майном обласної ради.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію, який долучений позивачем до матеріалів справи, підставою виникнення права є саме рішення вісімнадцятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12.07.2001року.

Доказів оскарження, визнання незаконним чи скасування зазначеного рішення позивачем не надано.

Згідно статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, про об`єкти та суб`єкти таких прав.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Позивачем не доведено та не підтверджено відповідними належним та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України твердження щодо протиправних дій державного реєстратора.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно.

Вимога про скасування рішення державного реєстратора має похідний характер від вимоги про визнання права власності та залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту в ефективний спосіб.

Як зазначалося вище, статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 ГК України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення права позивача з боку відповідача, то відсутність порушеного права позивача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів саме з боку відповідача, та доведеність протиправності дій чи бездіяльності відповідача, що стали причиною порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася за їх захистом до суду.

Натомість позивач не надав жодного доказу в підтвердження порушеного його права саме державним реєстратором.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Допустимість доказів означає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, за приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, виходячи з доводів сторін та долучених до матеріалів справи доказів, а також системного аналізу положень чинного законодавства України, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 15.02.2021

Суддя Іванко Л.А.