ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Харків Справа № 913/266/20(915/1388/16)

про стягнення 31032418 грн 87 коп.
Секретар судового засідання Славич В.І.
У засіданні брали участь:
від позивача представник не прибув;
від відповідача адвокат Українець С.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 13.07.2018 №001388 (в режимі відеоконференції).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
20.12.2016 Публічне акціонерне товариство Українська інноваційна компанія звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський бізнес центр "Олександрівський" про стягнення 31032418 грн 87 коп. за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008.
Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 20.10.2017, позивач просить стягнути з відповідача 2094831,85 грн. - 3% річних, 19942897,79 грн. збитки від інфляції та 9052412,5 грн. проценти за несвоєчасне виконання зобов`язань за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008.
Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2017 позивач просить стягнути з відповідача 2089232,07 грн. - 3% річних, 19890774,32 грн. збитки від інфляції та 9052412,50 грн. проценти за користування кредитом за Кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008. Загальний розмір позовних вимог становить 31032418,87 грн.
22.11.2017 позивачем подано до суду клопотання з проханням, у зв`язку із допущенням технічної помилки, в розрахунку процентів, наведеному у позовній заяві від 20.12.2016 та у заяві про збільшення позовних вимог від 20.10.2017, слово «пеня» читати як слово «проценти».
В обґрунтування поданого позову позивачем зазначено, що 28.10.2004 між АТ "Український інноваційний банк" та Закритим акціонерним товариством "Алекс Юг" (ТОВ "Миколаївський бізнес центр "Олександрівський") було укладено кредитний договір №12-041037, відповідно до якого банк надав позичальнику довгостроковий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з одномоментною заборгованістю на кредитному рахунку у сумі не перевищуючій 4220000 грн 00 коп.
25.10.2006 між АТ "Український інноваційний банк" та Закритим акціонерним товариством "Алекс Юг" було укладено кредитний договір №12-061008, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії на термін по 24.10.2011 з лімітом кредитної лінії 5226000 грн 00 коп.
22.02.2008 між АТ "Український інноваційний банк" та Закритим акціонерним товариством "Алекс Юг" було укладено кредитний договір №12-080201, відповідно до якого банку надав позичальнику кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії на термін з 22.02.2008 по 19.02.2016 з лімітом кредитної лінії в сумі 6600000 грн 00 коп.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13, яке було змінено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 було стягнуто з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості у розмірі 16664903,52 грн.
Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами станом на момент звернення позивачем з позовом до суду не виконав, кредит не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом, позивачем, відповідно до умов кредитних договорів та ст. 625 та ст. 1048 Цивільного кодексу України додатково нараховані проценти за користування кредитом, інфляційні нарахування та 3% річних.
Таким чином, за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань щодо оплати заборгованості за кредитними договорами: №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 28.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008, позивачем нараховані відповідачу 3% річних у розмірі 2089232,07 грн., інфляційні у розмірі 19890774,32 грн. та проценти у розмірі 9052412,50 грн.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №915/1388/16.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 року, у справі № 915/1388/16 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський на користь позивача 8653686 грн. 09 коп. процентів за користування грошовими коштами, 1869440 грн. 98 коп. 3% річних, 19779911 грн. 83 коп. інфляційних втрат та 234360 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 14.11.2018 у справі №915/1388/16 замінено позивача Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Афінаж".

Постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №915/1388/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський задоволено частково; рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 року у справі № 915/1388/16 скасовано; справу №915/1388/16 направлено до Господарського суду Миколаївської області на новий розгляд.

Скасовуючи рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі №915/1388/16 та направляючи справу на новий розгляд, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що суди дійшли висновку, що позивач є правонаступником ПАТ "Укрінбанк" з посиланням на ідентичність ідентифікаційного коду юридичних осіб ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" та витяг зі статуту ПАТ "Укрінком", затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", оформленого протоколом №6 від 28.03.2017. Водночас, вказане рішення позачергових зборів акціонерів ПАТ "Укрінком", оформлене протоколом №6 від 28.03.2017, судами не досліджувалось. З викладених судами попередніх інстанцій обставин не вбачається, на підставі чого суди дійшли висновку, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" шляхом зміни найменування з ПАТ "Укрінком" стало набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ "Укрінбанк", оскільки зміна найменування не є припиненням юридичної особи (ст. 104 ЦК України) чи її перетворенням (ст. 108 ЦК України) і не зумовлює переходу прав та обов`язків такої особи (правонаступника).

Відтак, суди дійшли передчасного висновку про правонаступництво позивача щодо ПАТ "Укрінкомбанк".

При розгляді справи, суди мають врахувати правову позицію щодо інституту правонаступництва викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в справі №910/8117/17 від 03.08.2018 та у постанові Касаційного господарського суду від 14.02.2018 №910/7828/17.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.01.2019 прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено спочатку зі стадії підготовчого провадження та вирішено розглядати за правилами загального провадження.

Ухвалою Господарського Миколаївської області від 12.03.2019 здійснено процесуальне правонаступництво у справі №915/1388/16, замінено позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Афінаж" на його правонаступника Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" до участі у справі. Провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №925/698/16.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020 провадження у справі №915/1388/16 поновлено.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020, залишеною без змін постановою Південно Західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020, матеріали справи №915/1388/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський про стягнення заборгованості в загальній сумі 31032418,87 грн. за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008 передано до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.08.2020 матеріали справи №913/266/20(915/1388/16) передано на розгляд судді Масловському С.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко Ігоря Валерійовича.

15.05.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404).

01.06.2020 на адресу Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія надійшла апеляційна скарга №548/1В від 28.05.2020 на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 по справі № 913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.

03.06.2020 матеріали справи надіслано до Східного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія залишено без руху, з метою усунення недоліків, протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 31530 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 відмовлено Публічному акціонерному товариству Українська інноваційна компанія у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

В той же час, Публічне акціонерне товариство Український інноваційний банк звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ ЮС-Металл у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ Українська інноваційна компанія.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ ЮС-Металл у відкритті провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 у справі №913/266/20 залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі №913/266/20 скасовано. Справу №913/266/20 направлено на новий апеляційний розгляд до Східного апеляційного господарського суду

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.08.2020 вирішено відкласти питання про прийняття позовної заяви Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський про стягнення заборгованості в загальній сумі 31032418,87 грн. за кредитними договорами №12-041037 від 28.10.2004, №12-061008 від 25.10.2006, №12-080201 від 22.02.2008, до повернення матеріалів справи №913/266/20 до Господарського суду Луганської області.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.10.2020 справу №913/266/20 (915/1388/16) прийнято до провадження; вирішено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження; вирішено повторно провести підготовче провадження; підготовче засідання призначено на 21.10.2020 о 14 год. 30 хв.

19.10.2020 на електронну адресу Господарського суду Луганської області від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" надійшла заява №б/н від 19.10.2020 про залучення третьої особи до участі у справі №913/266/20(915/1388/16) ПАТ "Український інноваційний банк" в ліквідації державою.

У судовому засіданні 21.10.2020 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 18.11.2020 о 12 год. 30 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 18.11.2020 постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 10.12.2020 о 12 год. 20 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 10.12.2020 суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" №б/н від 19.10.2020 про залучення третьої особи до участі у справі №913/266/20(915/1388/16), з огляду на нижчевикладене.

14.12.2017 Окружний адміністративний суд м. Києва постановою по справі №826/14033/17 задовольнив позовні вимоги ПАТ "Українська інноваційна компанія", визнав незаконним та скасував Постанову Правління Національного банку України від 24.12.2015 №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Постановою від 20.02.2018 по справі №826/14033/17 Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.12.2017.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019 відмовлено у задоволенні касаційних скарг, залишені без змін постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 щодо визнання незаконним та скасування Постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/11199/16 від 19.04.2019 зазначено, що з огляду на вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо того, що повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Судом встановлено, що така юридична особа як ПАТ «Український інноваційний банк» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутня, в свою чергу під кодом ЄДРПОУ який належав ПАТ «Укрінбанк», та є ідентифікуючою ознакою юридичної особи, зареєстроване Публічне акціонерне товариство Українська інноваційна компанія, яке є позивачем.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про залучення в якості третьої особи, задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні 10.12.2020 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.01.2021 о 12 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст.233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 11.01.2021 постановлено ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 27.01.2021 о 14 год 00 хв., яку відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 27.01.2021 постановлено ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 10.02.2021 о 14 год. 00 хв., яку відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву без номеру від 21.11.2017 та зазначив, що 24.12.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних", та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 визнані протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/5325/16 від 29.04.2016 залишена без змін.

13.07.2016 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено зміни до відомостей про юридичну особу (зміна найменування з ПАТ «УКРІНБАНК» на ПАТ «УКРІНКОМ»). 17.11.2016 дана реєстраційна дія була скасована та вже 24.11.2016 знову було здійснено реєстрацію змін до установчих документів ПАТ «УКРІНБАНК» на ПАТ «УКР/ІН/КОМ».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 по справі №826/5325/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 по справі №826/5325/16 залишено без змін.

При цьому відповідачем зазначено, що ПАТ "Укрінбанк" повинно було діяти відповідно до вимог встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність" і проводити будь які зміни щодо своєї діяльності, включаючи зміну назви, виключно після отримання на це згоди від Національного банку України.

Також відповідачем зазначено, що позивач не надав суду доказів правомірності переходу до нього прав та обов`язків банківської установи (правонаступництва після ПАТ "Український інноваційний банк"), адже зміна назви установи шляхом зміни слова "банк" на "компанія" не є достатнім доказом правонаступництва між банківською та небанківською установою.

Відповідачем зазначено, що 12.09.2017 було укладено договір відступлення права вимоги №12/09/17-3 відповідно до умов якого ПАТ «УКР/ІН/КОМ» переуступив своє право вимоги за кредитними договорами: №12-0141037 від 28.10.2004, № 12-061008 від 28.10.2006, № 12-080201 від 22.02.2008 ТОВ «Фінансова компанія «АФІНАЖ». Тобто, за договорами, за якими йде стягнення, відбулось заміна кредитора у зобов`язанні. Таким чином, погашення кредитної заборгованості повинно відбуватися на ім`я ТОВ «Фінансова компанія «АФІНАЖ».

Щодо заборгованості за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 відповідачем зазначено, що позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором здійснений за період з 11.07.2013 по 20.12.2016 в розмірі 72790,00 грн, однак відповідно до платіжного доручення відповідачем було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 72790,00 грн. Таким чином, відповідач зазначає, що зобов`язання за вказаним договором припинилось у зв`язку з повним погашенням заборгованості.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань, відповідачем зазначено, що у зв`язку з тим, що сторонами в кредитному договорі було передбачено, плата за користування грошовими коштами (проценти), а також додаткова ставка щодо збільшення процентів за неналежне виконання, застосування ст. 625 ЦК України є безпідставним для даних правовідносин, при цьому нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватись на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів.

Щодо нарахування процентів у розмірі облікової ставки НБУ, відповідачем зазначено, що нарахування позивачем процентів з посиланням на ст. 536 та ст. 1048 ЦК України є не правомірним, оскільки в кредитних договорах визначено розмір і порядок отримання процентів та їх нарахування, тому нарахування процентів за даними кредитними договорами не може визначатися на рівні облікової ставки НБУ, і дані норми законодавства не можуть бути застосовані до кредитних взаємовідносин, які окремо врегульовані ст. ст. 1054 - 1057-1 ЦК України.

22.11.2017 до Господарського суду Миколаївської області від відповідача ТОВ "Миколаївський бізнес-центр Олександрівський" подано клопотання про пропуск строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості 22.12.2016, а нарахування здійснюється з 29.05.2013, тобто коли сплив строк позовної давності.

Позивач в додаткових поясненнях до позовної заяви від 24.02.2020 зазначив, що 01.10.2015 Правлінням Національного Банку України було прийнято Постанову №659/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії проблемних" строком на 180 днів.

24.12.2015 Правлінням Національного Банку України було прийнято Постанову №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

22.03.2016 Правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" винесено постанову №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Однак, позивач звертає увагу, що вказані постанови Національного Банку України та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були визнані протиправними та скасовані в порядку адміністративного судочинства.

Щодо припинення дії Постанови правління Національного Банку України про віднесення банку до категорії проблемних, позивач зазначає, що Постанова Національного Банку України №659/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії проблемних" була прийнята 01.10.2015 на 180 днів, тому граничний строк дії такої постанови становив 29.03.2016, при цьому, строк дії такої постанови був припинений, шляхом прийняття 24.12.2015 Правлінням Національного Банку України Постанови №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" до категорії неплатоспроможних".

Щодо визнання незаконними та скасування Постанови Національного Банку України №934 та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239, відповідачем зазначено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 визнано протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 по справі №826/1162/16 апеляційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 залишені без задоволення, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 по справі №826/1162/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 та ухвалу Київського адміністративного суду від 14.04.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 24.10.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Публічне акціонерне товариство Український інноваційний банк, ОСОБА_2 , про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постанова Верховного Суду України була мотивована тим, що провадження у даній справі було розпочате акціонером, який є власником простих іменних акцій в розмірі 0,0003%, а тому рівень його зацікавленості та сутність інтересу в діяльності банку якісно відрізняється від акціонера банку, який може бути ініціатором оскарження дій чи бездіяльності Національного Банку України.

Враховуючи викладене, до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся з позовом мажоритарний акціонер Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про визнання протиправними та скасування рішень.

Відтак, 14.12.2017 Окружний адміністративний суд м. Києва постановою по справі №826/14033/17 задовольнив позовні вимоги ПАТ "Українська інноваційна компанія", визнав незаконним та скасував Постанову Правління Національного банку України від 24.12.2015 №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Постановою від 20.02.2018 по справі №826/14033/17 Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019 відмовлено у задоволенні касаційних скарг, залишені без змін постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 щодо визнання незаконним та скасування Постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

З огляду на викладене, позивач зазначає, що процедура тимчасової адміністрації ПАТ "Український інноваційний банк", а також Постанова Правління Національного Банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" є протиправними та скасовані, та відповідно, не несуть ніяких правових наслідків з моменту прийняття.

При цьому, позивач зазначає, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду було встановлено, що ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "УКР/ІН/КОМ" є однією і тією ж юридичною особою з урахуванням проведеної зміни найменування та вказано, що відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань свідчать про обставини правонаступництва між ПАТ "УКР/ІН/КОМ" та ПАТ "Укрінбанк", також ПАТ "УКР/ІН/КОМ" довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи, а зміна організаційно правової форми не відбувалась, тому відсутній факт реорганізації юридичної особи, в ході якої згідно зі ст.ст. 27, 28 Закону України "Про банки і банківську діяльність" необхідне затвердження плану реорганізації та отримання дозволу від Національного Банку України.

В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника із збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.

В той же час, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 визнані протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/5325/16 від 29.04.2016 залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 по справі №826/5325/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 по справі №826/5325/16 залишено без змін.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 суд виходив з того, що скасування судом або визнання неправомірними (незаконними) рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом; управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття Національним Банком України рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд Національного Банку України.

При цьому позивач звертає увагу, що скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта, а не з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням (правові висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №804/6072/16).

Таким чином, як зазначає позивач, процедура тимчасової адміністрації та ліквідації може існувати лише у випадку чинних та не скасованих рішень Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а норми чинного законодавства не містять положень щодо можливості продовження процедури тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у випадку скасування у судовому порядку та визнання протиправним відповідних рішень Національного Банку України та Фонду щодо запровадження таких процедур.

Щодо зміни найменування ПАТ "Укрінбанк" на ПАТ "УКР/ІН/КОМ", позивачем зазначено, що можливість використання юридичною особою у найменуванні слова "банк" як і наявності права у юридичної особи надавати банківські послуги згідно відповідних видів КВЕД, нерозривно пов`язані з наявністю банківської ліцензії.

Позивачем зазначено, що станом на 13.07.2016, дату проведення загальних зборів і ухвалення рішення загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрінбанк" про внесення змін до статуту (зміна найменування, місцезнаходження та видів діяльності), ПАТ "Укрінбанк", в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність" не мало статусу банку, оскільки не мало банківської ліцензії, відтак на нього не поширювалося спеціальне регулювання і зокрема обмеження, встановлені чинним законодавством про банки і банківську діяльність та було заборонено використання у найменуванні слова "банк" та здійснення банківської ліцензії згідно КВЕД, що стало причиною вчинення відповідних реєстраційних дій.

При цьому, на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 у справі №826/5325/16, яка залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016, було видано виконавчий лист №826/5325/16 від 15.07.2016 про зобов`язання Національного Банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи. Проте, вказані судові рішення на даний час залишаються невиконаними.

Щодо законності проведення реєстраційних дій, які полягали у внесення змін до статуту ПАТ "Укрінбанк" (зміна найменування, місцезнаходження та видів діяльності), відповідачем зазначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., треті особи: Національний банк України, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2017 у справі №826/11199/16 у задоволенні вказаного позову відмовлено, яка залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 та Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.04.2019.

У Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.04.2019 у справі №826/11199/16 зроблено правовий висновок, що повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В той же час, станом на дату виникнення спірних правовідносин вказані рішення Правління Національного Банку України скасовані в судовому порядку, що, в свою чергу, відновлює повноваження органів управління банку.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність у органів управління банку права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції статуту тощо.

При цьому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2016 у справі №826/18320/16, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 17 листопада 2016 року №3255/5 про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, позивач зазначає, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, підтверджено законність реєстраційних дій щодо зміни найменування, КВЕДів та керівника ПАТ "Укрінбанк" (після зміни найменування ПАТ "УКРІНКОМ").

Враховуючи, що процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку згідно Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб скасовані в судовому порядку та відповідно припинені, а також беручи до уваги, що банківська ліцензія не була повернута ПАТ "Укрінбанк" (після зміни найменування - ПАТ "УКР/ІН/КОМ"), погоджувати зміни до статуту такої юридичної особи Національним Банком України не вимагалось.

При цьому зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова банк, виключення з видів його діяльності діяльності комерційних банків не є ані перетворенням (ст. 108 ЦК України), ані виділом (ст. 109 ЦК України), ані припиненням шляхом злиття, приєднання, поділу (ст. 106 ЦК України), а в результаті організаційних змін банку від 13.07.2016 та 28.03.2017 нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону України Про банки і банківську діяльність не утворилась (висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10.12.2019).

В той же час позивачем зазначено, що з урахуванням приписів ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та п.1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, можливо лише юридичною особою, яка має відповідну спеціальну правосуб`єктність (фінансова установа або банк).

При цьому, нормами чинного законодавства України не передбачено підстав припинення зобов`язань з повернення кредиту як відкликання банківської ліцензії та виключення банку з Державного реєстру банків, а тому наявність чи відсутність в Державному реєстрі банків відомостей відносно юридичної особи, не позбавляє позичальника виконати зобов`язання належним чином на користь відповідної сторони.

При цьому позивачем зазначено, що відкликання банківської ліцензії не припиняє вже набутих прав та обов`язків юридичної особи по укладеним договорам.

Щодо застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.12.2019 у справі №925/698/16, позивач зазначає наступне.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.06.2018 по справі №927/976/17 зробив висновок, що, що преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінки суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Преюдиція має дві обов`язкові ознаки, які полягають у тотожності суб`єктного складу, тобто обставина має бути встановлена відносно учасника справи, де приймалось преюдиційне рішення; обставини повинні бути досліджені та встановлені судом, тобто не є преюдицією оціночні судження, або просто констатація судом обставин.

Враховуючи викладене, відповідач звертає увагу, що ані ПАТ УКР/ІН/КОМ, ані Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не були учасниками справи №925/698/16, тому Велика Палата Верховного Суду не могла і не досліджувала жодних обставин щодо правовідносин, які виникли між ПАТ УКР/ІН/КОМ та Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних щодо запровадження процедур проблемності, тимчасової адміністрації та ліквідації.

Таким чином, враховуючи, що суб`єктний склад справи №925/698/16 та даної справи не є тотожним, постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16 не є преюдиційною для даної справи, а тому доводи Великої Палати Верховного Суду щодо строку дії Постанови Національного Банку України №659/БТ Про віднесення Публічного акціонерного товариства Укрінбанк до категорії проблемних, обставин щодо законності вчинення реєстраційних дій щодо зміни найменування та КВЕД з боку ПАТ УКР/ІН/КОМ, обставини щодо виконання плану фінансового оздоровлення а також щодо законності запровадження та чинності процедур тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ Укрінбанк є лише оціночними судженнями та не мають статусу преюдиції, а відповідно не можуть братись до уваги судами у інших справах за участі ПАТ УКР/ІН/КОМ.

В той же час, позивач звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду не надала висновків щодо застосування норм ст. 104 Цивільного кодексу України, глави 50 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 15, 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що в свою чергу вказує, що виключна правова проблема, яка була виявлена у справі №925/698/19 Великою Палатою Верховного Суду вирішена не була.

На думку позивача, вказана постанова Великої Палати Верховного Суду тільки більше поглибила наявну виключну правову проблему, роблячи висновок про те, що скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом, при цьому Велика Палата Верховного Суду не вказує норму законодавства, яка передбачає такий порядок.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Український інноваційний банк" та Закритим акціонерним товариством "Алекс-Юг" (правонаступником якого є ТОВ "Миколаївський бізнес-центр "Олександрівський") було укладено:

- 28.10.2004 кредитний договір № 12-041037 (надалі - кредитний договір № 12-041037), відповідно до умов якого, банк надав позичальнику довгостроковий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з одномоментною заборгованістю на кредитному рахунку у сумі не перевищуючій 4 220 000 грн. на строк з 28.10.2004 року по 24.10.2008 року, з 28.10.2004 року по 27.01.2005 року ЗАТ «Алекс-Юг» здійснює плату за користування кредитом за ставкою 21 (двадцять один) відсоток річних, з 28.01.2005 року по 24.10.2008 року ЗАТ «Алекс-Юг» здійснює плату за користування кредитом за ставкою 25 (двадцять п`ять) відсотків річних.

- 25.10.2006 кредитний договір № 12-061008 (надалі - кредитний договір № 12-061008), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії на термін по 24.10.2011 року з лімітом кредитної лінії 5 226 000 грн., з процентною ставкою 18 відсотків річних з 25.10.2006 року по 25.01.2007 року включно, 21 відсоток річних з 26.01.2007 року по 24.10.2011 року.;

- 22.02.2008 кредитний договір № 12-080201 (надалі - кредитний договір № 12-080201), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії на термін з 22.02.2008 року по 19.02.2016 року з лімітом кредитної лінії в сумі 6 600 000 грн., позичальник сплачує банку проценти в розмірі із розрахунку 17 процентів річних.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13 з ТОВ «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення ПАТ «Український інноваційний банк» стягнуто 16664903,52 грн. заборгованості за зазначеними кредитними договорами та 68820,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 рішення суду першої інстанції змінено та викладено його резолютивну частину в наступній редакції: уточнені заявою від 16.10.2014 позовні вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення ПАТ «Український інноваційний банк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «Миколаївський бізнес центр «Олександрівський» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення ПАТ "Український інноваційний банк":

а) за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004:

- проценти за користування кредитними коштами в сумі 72790,0 грн.;

- пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 24141,90 грн.;

- пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 5973,92 грн.

б) за кредитним договором №12-061008 від 28.10.2006:

- борг в сумі 7238000,0 грн.;

- проценти за користування кредитними коштами в сумі 1923565,90 грн.;

- пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 51206,43 грн.;

- пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 137681,84 грн.

в) за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008:

- борг в сумі 6278921,45 грн.;

- проценти за користування кредитними коштами в сумі 793262,13 грн.;

- пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 102207,36 грн.;

- пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 37152,59 грн, а також

г) 68820,0 грн. понесених витрат на сплату судового збору за подання позову.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитними договорами, ПАТ "Українська інноваційна компанія" відповідно до умов договору та ст. 625, ст. 1048 Цивільного кодексу України нараховані 3% річних, інфляційні нарахування та відсотки за користування кредитом.

З приводу посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року, суд зазначає наступне.

В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія від 03 червня 2020 року справа №3-88/2020(175/20), Конституційним Судом України зазначено, що постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 від 10 грудня 2019 року скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 6 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 грудня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року не можна вважати остаточним судовим рішенням у справі.

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/2144/16 від 25 листопада 2020 року зазначено, що посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду №925/698/16 від 10.12.2019 є безпідставним, оскільки зазначеною постановою справу №925/698/16 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, що не означає вирішення спору, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з них.

Також суд звертає увагу, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, обставини встановлені у справі №925/698/16 не мають преюдиційного значення для справи, яка розглядається господарським судом Луганської області з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до п. 6.33 постанови ВП ВС №48/340 від 02.07.2019 зазначено, що суд не врахував належним чином, що в іншій справі №137/7 суди не визнали за державою права власності на спірне майно. При цьому Господарський суд міста Києва, з рішенням якого погодився Вищий господарський суд України, дійшов правильного висновку про те, що рішення у справі № 137/7 не вважається преюдиційним з двох причин. По-перше, склад учасників справи № 137/7 та цієї справи не є тотожним. По-друге, преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, а не правової їх оцінки.

В п. 47 постанови ВС №761/29966/16-ц від 18.12.2019 зазначено, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

За таких обставин суд дійшов висновку, що посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №925/698/16 є безпідставним, оскільки направлення справи на новий розгляд свідчить про відсутність остаточного рішення та правового висновку, а обставини встановлені у справі не мають преюдиційного значення.

Відповідно до висновку викладеному у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09.08.2019, ПАТ "Укрінком" є тією ж юридичною особою, яке довело свою ідентичність та безперервність юридичної особи, а зміна організаційно-правової форми не відбувалась, тому відсутній факт реорганізації юридичної особи, в ході якої згідно з ст. 27, 28 Закону України Про банки і банківську діяльність необхідне затвердження плану реорганізації та отримання дозволу від НБУ.

В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника зі збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.

Згідно з ст. 104 ЦКУ юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

В п. 50 постанови ВП ВС №914/3587/14 від 24.04.019 зазначено, що з аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне (ПАТ Львівобленерго на ПрАТ Львівобленерго) не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 статті 10 ЗУ Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 6 положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118 інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта (п. 4), який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним (п. 6).

Правонаступництво є перехід сукупності прав та обов`язків від одного суб`єкта правовідносин до іншого, в порядку та на умовах встановлених законом. Отже обов`язковою умовою правонаступництва, є наявність декількох окремих суб`єктів, дотримання процедури переходу прав та обов`язків встановленої законом, і як наслідок втрата прав та обов`язків однією особою, та набуття іншою.

В даному випадку відбулась зміна найменування юридичної особи, без зміни організаційно правової форми, що не є її реорганізацією та не є перетворенням. Оскільки код ЄДРПОУ є ідентифікуючою ознакою юридичною особи, яка залишається незмінною протягом усього часу його існування, суд дійшов висновку, що ПАТ Українська інноваційна компанія та ПАТ Укрінбанк є однією юридичною особою. Крім того, відповідно до імперативних приписів статті 10 ЗУ Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості внесені до єдиного державного реєстру вважаються достовірними, та можуть бути використанні у спорі з третьою особою.

Враховуючи викладене, з урахуванням вказівок, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №915/1388/16, господарський суд погоджується з твердженням відповідача що ПАТ Українська інноваційна компанія не є правонаступником ПАТ Укрінбанк, оскільки є однією юридичною особою з різними назвами.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/8117/17 від 03 серпня 2018 зроблено висновок: 6.11 Ураховуючи зазначені положення законодавства, за установлених судами обставин про здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ "Укрінбанк", зміни назви на ПАТ "Укрінком", а в подальшому на ПАТ "Українська інноваційна компанія", зміни місцезнаходження товариства та видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" ПАТ "Укрінбанк" без дотримання відповідної процедури є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище.

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/11199/16 від 19.04.2019 зазначено, що з огляду на вищевикладені норми, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо того, що повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникає у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В той же час, станом на дату виникнення спірних правовідносин вказані рішення Правління Національного банку України скасовані в судовому порядку, що, в свою чергу, відновлює повноваження органів управління банку.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію судів попередніх інстанції щодо наявності у органів управління банку права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції Статуту тощо.

Предметом спору у справі №910/8117/17 було стягнення заборгованості, тоді як у справі №826/11199/16 позов було заявлено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб про скасування державної реєстрації змін до установчих документів.

Суд враховує те, що правовий висновок у справі №826/11199/16 було сформовано пізніше, та враховує те, що саме у зазначеній справі до предмету доказування входили обставини на підтвердження або спростування законності проведення реєстраційних дій, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, та знайшли своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Глава 7 ЦК України містить загальні положення про юридичну особу.

Відповідно до статті 91 Цивільна правоздатність юридичної особи ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільна дієздатність юридичної особи ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Спеціальна правоздатність юридичних осіб (частина третя статті 91 ЦК України) встановлюється для юридичних осіб, які здійснюють окремі види діяльності, для здійснення яких законом передбачено отримання спеціального дозволу (ліцензії).

Правосуб`єктність юридичної особи та спеціальна правосуб`єктність, не є тотожними поняттями, а відрізняються умовами та моментом набуття, обсягом юридичних можливостей, та умовами припинення.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності ліцензуванню, зокрема, підлягає банківська діяльність, діяльність з надання фінансових послуг та інша діяльність, ліцензування якої здійснює НБУ відповідно до закону.

Таким чином право на надання банківських або інших фінансових послуг, юридична особа набуває після отримання відповідної ліцензії.

В свою чергу підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 Цивільного кодексу України, однією з яких є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено що 28.10.2004, 25.10.2006, 22.02.2008 між ПАТ "Український інноваційний банк", яке в подальшому перейменовано на ПАТ Українська інноваційна компанія та Закритим акціонерним товариством "Алекс- Юг" (Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський бізнес центр "Олександрівський") були укладені кредитні договори №12-041037, №12-061008 та №12-080201, відповідно до яких банк надав позивачу кредит на умовах, передбачених вказаними договорами.

Постановою Правління Національного Банку України Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку №180 від 22.03.2016 року було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Укрінбанк.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/5325/16 від 29.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ № 180 від 22.03.2016.

Станом на момент розгляду справи доказів повернення банківської ліцензії позивачу, та відновлення банківської діяльності - суду надано не було.

Отже станом на момент укладення договорів (28.10.2004, 25.10.2006, 22.02.2008) у позивача існувала банківська ліцензія, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Оскільки 22.03.2016 Постановою Правління НБУ № 180 було відкликано банківську ліцензію, яка в подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків юридичної особи змінився, адже саме з цієї дати відповідач втратив право здійснювати банківську діяльність.

В свою чергу зобов`язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі укладених договорів від 28.10.2004, 25.10.2006, 22.02.2008, в той час коли позивач мав статус банківської установи. Втрата банківської ліцензії позбавляє кредитора в подальшому здійснювати банківську діяльність, але не припиняє набутих прав та обов`язків. Так само втрата банківської ліцензії позивачем, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ПАТ Укрінбанк та ПАТ Українська інноваційна компанія є однією юридичною особою, зобов`язання які виникли на підставі кредитних договорів належним чином виконані не були, рішення та не були припинені, господарський суд Луганської області дійшов висновку, що саме позивачу належить право вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до статей 599 та 629 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З аналізу статей 598 - 609 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобов`язання.

Отже, наявність судових рішень про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішень суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань.

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини невиконання відповідачами зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений кредитним договором №12-041037, кредитним договором №12-061008, кредитним договором № 2-080201 та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлено рішенням Господарського суду Миколаївського суду від 16.10.2014 у справі №915/983/13.

В той же час, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13 з ТОВ «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення ПАТ «Український інноваційний банк» стягнуто 16664903,52 грн. заборгованості за зазначеними кредитними договорами та 68820,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 рішення суду першої інстанції змінено та викладено його резолютивну частину в наступній редакції: уточнені заявою від 16.10.2014 позовні вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення ПАТ «Український інноваційний банк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «Миколаївський бізнес центр «Олександрівський» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» в особі Миколаївського центрального відділення ПАТ "Український інноваційний банк": а) за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004: проценти за користування кредитними коштами в сумі 72790,0 грн.; пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 24141,90 грн.; пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 5973,92 грн.; б) за кредитним договором №12-061008 від 28.10.2006: борг в сумі 7238000,0 грн.; проценти за користування кредитними коштами в сумі 1923565,90 грн.; пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 51206,43 грн.; пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 137681,84 грн; в) за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008: борг в сумі 6278921,45 грн.; проценти за користування кредитними коштами в сумі 793262,13 грн.; пеню за порушення строків погашення кредиту в сумі 102207,36 грн.; пеню за порушення строків погашення процентів в сумі 37152,59 грн, а також 68820,0 грн. понесених витрат на сплату судового збору за подання позову.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін користування чужими грошовими коштами може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до положень частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Однак позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним користуванням відповідачами грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору або пред`явлення вимоги до позичальника і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/1238/17 від 23.05.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

А отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 за період з 11.07.2013 по 20.10.2017; відсотків за користування кредитом за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 за період з 11.07.2013 по 20.10.2017 є незаконною та задоволенню не підлягає.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитними договорами щодо своєчасного повернення кредиту, позивачем, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані 3% річних та інфляційні нарахування, а саме:

- за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 нараховані 3% річних у розмірі 3751,18 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 36898,70 грн. за період з 11.07.2013 по 30.03.2015 (дата повного погашення процентів за користування кредитом).

- за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 та кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 нараховані 3% річних у сумі 2085480,89 грн. та інфляційні нарахування у сумі 19853875,62 грн. за період з 11.07.2013 по 20.10.2017.

В той же час, відповідачем заявлено клопотання про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача: за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 72790,00 грн, яка була встановлена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13 за період з 11.07.2013 по 30.03.2015 (дата повного погашення процентів за користування кредитом);

- за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 9161565,90 грн, яка була встановлена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13 за період з 11.07.2013 по 20.10.2017;

- за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу 7072183,58 грн, яка була встановлена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 у справі №915/938/13 за період з 11.07.2013 по 20.10.2017.

За таких обставин, враховуючи дату звернення позивача до суду (20.12.2016) та заявлений позивачем період нарахування 3% річних та інфляційний нарахувань (за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 - з 11.07.2013 по 30.03.2015, за кредитними договорами №12-061008 від 25.10.2006 та №12-080201 від 22.02.2008 - з 11.07.2013 по 20.10.2017), а також клопотання відповідача про пропуск строку позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені вимоги в частині стягнення 3% річних на інфляційних нарахувань за період з 11.07.2013 по 19.12.2013, на підставі ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Господарський суд зауважує, що позивачем у справі не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство, сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 20.12.2013 по 20.12.2016 за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004, складає 2787 грн 96 коп., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство, сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 20.12.2013 по 20.12.2016 за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006, складає 1054207 грн 58 коп., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою Юридичної інформаційно пошукової системи Законодавство, сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 20.12.2013 по 20.12.2016 за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008, складає 813785 грн 51 коп., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур`єр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних нарахувань за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 за період з січня 2014 по березень 2015 за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків по кредиту становить 36543 грн 98 коп., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних нарахувань за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 за період з січня 2014 по вересень 2017 за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків по кредиту становить 1114229 грн 71 коп., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою "Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", сума інфляційних нарахувань за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 за період з січня 2014 по вересень 2017 за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків по кредиту становить 8601138 грн 15 коп., яка є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, але такою, що підлягає задоволенню частково, а саме: в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 в сумі 39331 грн 94 коп. (в тому числі 3% річних в розмірі 2787 грн 96 коп., інфляційні нарахування в розмірі 36543 грн 98 коп.), заборгованість за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 в розмірі 2168437 грн 29 коп. (в тому числі 3% річних в розмірі 1054207 грн 58 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1114229 грн 71 коп.), заборгованість за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 в розмірі 9414923 грн 66 коп. (в тому числі 3% річних в розмірі 813785 грн 51 коп., інфляційні нарахування в розмірі 8601138 грн 15 коп.)

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 238, 240-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський на користь Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія

- заборгованість за кредитним договором №12-041037 від 28.10.2004 в сумі 39331 грн 94 коп. (в тому числі 3% річних в розмірі 2787 грн 96 коп., інфляційні нарахування в розмірі 36543 грн 98 коп.),

- заборгованість за кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 в розмірі 2168437 грн 29 коп. (в тому числі 3% річних в розмірі 1054207 грн 58 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1114229 грн 71 коп.),

- заборгованість за кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 в розмірі 9414923 грн 66 коп. (в тому числі 3% річних в розмірі 813785 грн 51 коп., інфляційні нарахування в розмірі 8601138 грн 15 коп.) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 174340 грн 39 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний номер 05839888)

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес-центр Олександрівський (місцезнаходження: вул. Нікольська, буд. 25, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний номер 30397293)

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2021.

Суддя С. В. Масловський