РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2021Справа № 910/17440/20

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код: 31650052)

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код: 20782312)

про стягнення 15 344,00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - відповідач) про стягнення 15 344,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

11.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач проти позову заперечує, зазначає, що ним було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн, оскільки відповідно до наданого позивачем разом із заявою про виплату страхового відшкодування рахунку ремонтної організації частина робіт та матеріалів не мала відношення до страхового випадку, втім, як зазначає відповідач, виплата позивачу страхового відшкодування була здійснена відповідачем безпідставно, оскільки відповідно до інформації, що міститься в Довідці поліції про ДТП, у застрахованого позивачем транспортного засобу відсутні механічні пошкодження, у зв`язку з чим відповідач вказує, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

21.12.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначає, що згідно з постановою Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019 дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог пунктів 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 із напівпричепом Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , зафіксовано розташування транспортних засобів та їх механічні пошкодження. Крім того, як зазначає позивач, разом з позовною заявою ним було подано Акт огляду пошкодженого напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , складений експертом, яким підтверджується характер завданих в результаті ДТП пошкоджень. З огляду на вищевикладене, позивач вказує, що доводи відповідача щодо відсутності механічних пошкоджень у застрахованого автомобіля є безпідставними та не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 на автомобільній дорозі М-03-Київ-Харків-Довжанський 198 км відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 із напівпричепом Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач, вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про що свідчить постанова Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, напівпричіп Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , який був застрахований у позивача на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 20.09.2018.

13.03.2019 страхувальник позивача надав позивачу пояснення про настання події з наземним транспортним засобом, а 09.04.2019 - звернувся до позивача із заявою виплату страхового відшкодування.

Характер пошкоджень, завданих напівпричепу Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , зафіксовано в Акті огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2019.

Згідно з наявними в матеріалах справи рахунком ремонтної організації (ТОВ "Автоком Дніпро") № від 15.04.2019 та Заказом-нарядом № від 15.04.2019 вартість ремонту застрахованого позивачем напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , становить 84 500,00 грн.

За змістом наявного в матеріалах справи Звіту вих. № 22468 про визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу від 05.11.2020, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , станом на 13.03.2019, дорівнює 0,70.

На підставі Страхового акту № 07659-02 від 09.07.2019, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, складає 26 528,00 грн, позивачем було здійснено виплату своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 26 528,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 17985 від 09.07.2019.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачу регресну вимогу вих. № 7022 від 04.09.2019 на суму 26 528,00 грн, у відповідь на яку відповідачем було частково сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не здійснив виплату позивачу страхового відшкодування в повному обсязі, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 15 344,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Суд встановив факт виконання позивачем умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 20.09.2018, та виплати, на підставі заяви страхувальника, Страхового акту № 07659-02 від 09.07.2019, своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 26 528,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 17985 від 09.07.2019.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За доводами позивача, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019.

Системний аналіз зазначених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та/або закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 328/2750/18 (провадження № 61-13747св19).

Як про те зазначено в постанові Прокуратури Полтавської області про закриття кримінального провадження від 30.09.2019, згідно з Висновком автотехнічної експертизи №313 від 26.06.2019 в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності з вимогами пунктів 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. Водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути ДТП за умови виконання вимог пунктів 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху України, для цього у нього не було будь-яких перешкод, які б не дозволили виконання вимог вказаних Правил. Отже, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_3 , громадянин ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Кримінальне провадження № 0000113 від 13.03.2019 за підозрою ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України закрито, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку зі смертю підозрюваного.

Отже, винною в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 13.03.2019 на автомобільній дорозі М-03-Київ-Харків-Довжанський 198 км за участю транспортного засобу Renault, реєстраційний номер НОМЕР_2 із напівпричепом Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , та транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Централізованої бази даних М(Т)СБУ цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Audi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, була застрахована у відповідача згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/118369536, відтак особою, відповідальною за завдану внаслідок ДТП шкоду, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, підлягають застосуванню спеціальні норми закону, а саме п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №910/3650/16, №910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16 та від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика у редакції станом на дату ДТП).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно з п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, врегульовано Розділом VIII Методики.

Зокрема, згідно з пунктами 8.2, 8.3 Методики вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С врз) та величини ВТВ за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез) + ВТВ, де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Ез - коефіцієнт фізичного зносу; ВТВ - величина втрати товарної вартості.

Отже, за змістом Методики збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та за наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

За доводами позивача, оскільки відновлювальний ремонт напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , здійснювався на станції технічного обслуговування, про що свідчать наявні в матеріалах справи рахунок № від 15.04.2019 та Заказ-наряд № від 15.04.2019, вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення ремонту якого становить 84 500,00 грн, а також враховуючи ту обставину, що позивачем було виплачено своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 26 528,00 грн, розмір страхового відшкодування, який має сплатити відповідач, має вираховуватись виходячи із фактично виплаченої позивачем суми страхового відшкодування, з урахуванням вказаних документів ремонтної організації.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що виплата позивачу страхового відшкодування була здійснена безпідставно, оскільки відповідно до інформації, що міститься в Довідці поліції про ДТП, у застрахованого позивачем транспортного засобу відсутні механічні пошкодження.

Втім, суд не погоджується з доводами відповідача, оскільки характер пошкоджень напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , було зафіковано в Акті огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2019.

Відповідачем, в свою чергу, не надано належним чином обґрунтованих заперечень з приводу переліку пошкоджених в результаті ДТП деталей кузова напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 .

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що пошкодження напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , виникли в результаті ДТП, що мала місце 13.03.2019, оскільки вказані заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи.

Судом також враховано, що позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування своєму страхувальнику, з урахуванням пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, які зазначені в Акті огляду колісного транспортного засобу від 15.03.2019.

Згідно із Заказом-нарядом № від 15.04.2019 вартість ремонтних робіт становить 30 420,00 грн, вартість товарів та матеріалів - 54 080,00 грн.

Відповідно до Звіту вих. № 22468 про визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу від 05.11.2020, коефіцієнт фізичного зносу КТЗ Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , станом на 13.03.2019, дорівнює 0,70.

У розрахунку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, позивач вказує, що роботи, зазначені в пунктах 2, 3, 5 Заказу-наряду № від 15.04.2019, і товари та матеріали, зазначені в пунктах 1, 2, 5, 6, 9 Заказу-наряду № від 15.04.2019, були виключені, так як вони були відсутні в Акті огляду пошкодженого ТЗ.

За розрахунком позивача, вартість відновлювального ремонту напівпричепа Lamberet, реєстрацій номер НОМЕР_3 , становить 32 292,00 грн (23 100,00 + 0,00 + 30 640,00 х (1-0,70)).

Втім, вказаний розрахунок позивача є арифметично невірним, відтак суд здійснив власний розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на положення пунктів 8.2, 8.3 Методики, у відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту, яка визначена позивачем на підставі рахунку № від 15.04.2019 та Заказу-наряду № від 15.04.2019, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,70, та складає 16 122,00 грн (23 100,00 грн + 0,00 + 30 640,00 грн х (1- 0,70)).

Суд встановив, що відповідачем було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 11 184,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою позивача вих. № 20 від 20.10.2020.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Частиною 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/118369536 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн, франшиза - 2 000,00 грн, отже обґрунтованим та таким, що підлягає до сплати відповідачем є страхове відшкодування в розмірі 2 938,00 грн (16 122,00 грн - 11 184,00 грн - 2 000,00 грн).

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що оскільки вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, перевищує суму страхового відшкодування, яка була перерахована позивачем своєму страхувальнику, відповідач є відповідальним перед позивачем у межах понесених витрат, а саме 26 528,00 грн, оскільки, по-перше, суд при розгляді справи встановив, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 16 122,00 грн, тобто менше виплаченої позивачем суми відшкодування, а по-друге, за приписами вищезазначених норм закону на суму франшизи, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зменшується саме страхове відшкодування, а не вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, як помилково вважає позивач.

Згідно з частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в розмірі 2 938,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 402,48 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а решта витрат позивача зі сплати судового збору, в зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; ідентифікаційний код: 20782312) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код: 31650052) страхове відшкодування в розмірі 2 938 (дві тисячі дев`ятсот тридцять вісім) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 402 (чотириста дві) грн 48 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 699,52 грн покласти на позивача.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.02.2021

Суддя О.В. Нечай