РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

14.01.2021Справа № 910/11867/19
№910/11867/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондаренко-Легких Г. П. за участю секретаря Андрєєнкова О. Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/11867/19

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького (29006, м. Хмельницький, Героїв АТО 3/1)

До 1) Хмельницької обласної держаної адміністрації (29005, м. Хмельницький. Майдан Незалежності, Будинок Рад) та

2) Держаного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» (29015, Хмельницький район, с. Прибузьке, вул. Олімпійського вогню, 67)

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Кабінет міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2; ідентифікаційний код: 00019442)

2) Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022)

Про скасування розпоряджень, державної реєстрації та визнання права постійного користування земельною ділянкою

За участі представників учасників справи:
Від позивача: Маркітан А. В. (юрисконсульт, самопредставництво на підставі Положення №129 від 08.05.2019, Наказ №171) бере участь у засіданні за допомогою Microsoft Teams;

Від відповідача-1: не прибув;

Від відповідача-2: Ковальська О.С. (в порядку самопредставництва; посадова інструкція затверджена наказом № 79 від 01.01.2020) бере участь у засіданні за допомогою Microsoft Teams);

Від третьої особи-1: Підгородецька О. Ю. (самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ Наказ №700/03 від 24.12.2019 Положення ЦМУ Міністерства юстиції);

Від третьої особи-2: Козирська Г. Б. (самопредставництво витяг ЄДРПОУ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького звернувся (далі - позивач) до Господарського суду міста Києва з позовом до Хмельницької обласної держаної адміністрації (далі відповідач-1) та Держаного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» (далі відповідач-2) про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача відповідачем-1 було порушено право користування земельною ділянкою, яка належить позивачу відповідно до Державного акту на землю серії Б № 041799 від 1982 року, шляхом прийняття Розпорядження № 180/2013-р. від 14.06.2013 про надання дозволу Держаному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство» на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та розпорядження № 466/2014-р. від 01.12.2014 про передачу у постійне користування земельних ділянок Держаному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство».

У зв`язку з цим позивач заявляє наступні позовні вимоги та просить:

- скасувати розпорядження Хмельницької обласної держаної адміністрації від 14.06.2013 № 180/2013-р. «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок Держаному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство»;

- скасувати розпорядження Хмельницької обласної держаної адміністрації від 01.12.2014№ 466/2014-р. «Про передачу у постійне користування земельних ділянок Держаному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство»;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим № :03:001:0006 площею 3, 3046 га, зареєстрованою за номером запису 9017668 про право власності на земельну ділянку та номером запису 9182775 про право постійного користування земельною ділянкою в державному реєстрі прав;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим № :03:001:0007 площею 367,182 га, зареєстрованою за номером запису 9017972 про право власності на земельну ділянку та номером запису 9165227 про право постійного користування земельною ділянкою в державному реєстрі прав;

- визнати право постійного користування земельною ділянкою за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницького площею 82,0 га відповідно до Державного акту на землю серії Б № 041799 від 1982 року.

18.09.2019 Суд повернув позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького повернуто без розгляду на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

27.09.2019 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького подало апеляційну скаргу на ухвалу суду від 18.09.2019.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 скасовано, матеріали справи №910/11867/19 направлено до суду першої інстанції для розгляду спрвави.

26.12.2019 Суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, підготовче судове засідання призначив на 14.01.2020.

В судовому засіданні14.01.2020 Суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи в підготовчому засіданні на 25.02.2020.

06.02.2020 через відділ канцелярії суду від відповідача - 2 надійшов відзив на позов, в якому відповідач - 2 заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 25.02.2020 позивач подав відповідь на відзив. 25.02.2020 Суд ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче судове засідання на 19.03.2020, також Суд зобов`язав позивача направити відповідь на відзив відповідачу - 1, докази чого надати Суду.

12.03.2020 через відділ канцелярії суду від відповідача - 2 надійшли пояснення до відзиву по справі № 910/11867/19.

16.03.2020 через відділ канцелярії суду від відповідача - 2 надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

17.03.2020 засобами електронного зв`язку (19.03.2020 через відділ канцелярії суду) від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.03.2020 Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 21.04.2020.

20.04.2020 від позивача через відділ канцелярії суду (21.04.2020 засобами електронного поштового зв`язку) надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату.

23.04.2020 Суд в ухвалі повідомив учасників справи про відкладення судового засідання по суті справи на 09.06.2020.

09.06.2020 засобами електронного поштового зв`язку від позивача надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату.

В судовому засіданні 09.06.2020 відповідач - 2 подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив Суд застосувати позовну давність за позовом у справі та відмовити у задоволенні позову.

Суд в судовому засіданні 09.06.2020 на місці ухвалив відкласти судове засідання по суті справи на 07.07.2020.

07.07.2020 від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 07.07.2020 суд відклав судове засідання по суті справи на 13.08.2020 та витребував у позивача оригінали для огляду та належним чином засвідчені копії документів для долучення до матеріалів справи, що підтверджують обставини правонаступництва Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького за Хмельницьким КЕЧ району Прик ВО в Хмельницькому районі Хмельницької області Української Радянської соціалістичної республіки.

22.07.2020 засобами електронного поштового зв`язку (23.07.2020 через відділ канцелярії суду) від позивача надійшли додаткові пояснення на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2020, до якої позивачем були додані кольорова фото - копія акту № 4 від 18.07.2002, листа № 953 від 17.09.2002 Хмельницької КЕЧ району до Хмельницького міською голови, акту № 4 від 18.07.2002, акту № 3 від 18.07.2002, акту № 9 від 18.07.2002; викопіровка з плану міст, Хмельницький - додаток до Акту № 9 від 28.05.2002, акт приймання передачі основних засобів станом на 1 січня 2003 року.

05.08.2020 та 07.08.2020 засобами електронного поштового зв`язку від позивача надійшли заяви щодо проведення розгляду справи в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання 13.08.2020 позивач та відповідач - 1 не прибули (через технічні проблеми представника позивача, він не зміг підключитися до режиму відеоконференції в програмі Microsoft Teams, про що свідчить звукозапис судового засідання за 13.08.2020 року), про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 13.08.2020 суд дійшов висновку про необхідність повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії розгляду справи у підготовчому засіданні, витребування (повторно) від позивача документів, що підтверджують обставини його правонаступництва за Хмельницьким КЕЧ району Прик ВО в Хмельницькому районі Хмельницької області Української Рядянської соціалістичної республіки (або докази того, що це одна і та сама юридична особа, наприклад витяг із ЄДРПОУ або з іншого належного реєстру, із зазначенням відповідних змін) та відкладення підготовчого судового засідання на 06.10.2020, про що постановив відповідну ухвалу.

28.08.2020 засобами електронного поштового зв`язку (та 01.09.2020 засобами поштового зв`язку) від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

В клопотанні про витребування доказів позивач просив суд витребувати у Міністерства оборони України оригінал та належним чином завірену копію директиви Міністра оборони України від 10.01.2005 № Д- 322/1/010 та витребувати оригінали інших документів та належним чином завірені їх копії, що підтверджують обставини правонаступництва Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького за Хмельницьким КЕЧ району Прик ВО в Хмельницькому районі Хмельницької області Української Рядянської соціалістичної республіки (або докази того, що це одна і та сама юридична особа, наприклад витяг із ЄДРПОУ або з іншого належного реєстру, із зазначенням відповідних змін).

В клопотанні про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача позивач просить суд винести ухвалу, якою залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України.

Підготовче засідання по справі призначене на 06.10.2020 було перенесене на 22.09.2020, про що учасники справи були повідомлені ухвалою від 10.09.2020.

В підготовче судове засідання 22.09.2020 прибув позивач, підтримав подані 28.08.2020 (01.09.2020) клопотання. Відповідачі - 1, 2 не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Позивач 22.09.2020 подав в судовому засіданні письмове клопотання про залучення 3-ої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, в якому просив залучити до участі у справі у відповідному процесуальному статусі Кабінет Міністрів України.

В судовому засіданні 22.09.2020 суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та клопотання про залучення до участі третіх осіб, підготовче судове засідання відклав на 03.11.2020, про що повідомив учасників справи ухвалою суду.

28.10.2020 засобами електронного зв`язку без ЕЦП та 30.10.2020 поштовим зв`язком від відповідача-2 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

29.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення представника третьої особи-1 на позовну заяву.

30.10.2020 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла скріплена ЕЦП заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 03.11.2020 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 24.11.2020, про що повідомлені учасники справи належним чином.

09.11.2020 засобами електронного зв`язку без ЕЦП надійшла заява відповідача-2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13.11.2020 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла скріплена ЕЦП заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Також електронною поштою без ЕЦП надійшли письмові пояснення по справі та додатки до них.

17.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення третьої особи-2. Третя особа-2 просила визнати причини пропуску строку для подання пояснень поважними та врахувати такі пояснення під час розгляду справи. Суд дійшов висновку про те, що третя особа-2 обґрунтувала поважність пропущення строку на подання вказаних пояснень та долучив такі пояснення до матеріалів справи.

16.11.2020 поштовим зв`язком до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача з додатками (ідентичного змісту раніше поданим письмовим поясненням 13.11.2020 електронною поштою без ЕЦП).

20.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою повідомив учасників справи про перенесення судового засідання на 15.11.2020.

26.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання третьої особи-2 про долучення доказів до матеріалів справи.

04.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

15.12.2020 до Господарського суду міста Києва електронною поштою без ЕЦП надійшла заява відповідача-2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 15.12.2020 суд ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті на 14.01.2021, про що повідомлені учасники справи належним чином.

11.01.2021 до Господарського суду міста Києва електронною поштою без ЕЦП надійшла заява відповідача-2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява представника позивача, скріплена ЕЦП про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судове засідання 14.01.2021 прибули представники третіх осіб, представник позивача та відповідача-2 брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідач-1 або його уповноважений представник в судове засідання не прибув. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечував, треті особи підтримали раніше подані письмові пояснення щодо позову.

Дослідивши всі наявні документи у матеріалах справи 14.01.2021 всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно та безпосередньо оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору

ВСТАНОВИВ:
В 1982 році Хмельницькій Квартирно-експлуатаційні частині району (надалі також -Хмельницька КЕЧ району) Хмельницькою районною радою народних депутатів були видані Державні акти серії Б № 041799 на площу 82, 0 га та серії Б № 041798 на площу 43, 5 га.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (надалі позивач, КЕВ м. Хмельницький) вказує на те, що Хмельницька обласна державна адміністрація (надалі також відповідач-1) без відповідних на те підстав надала право на оформлення правовстановлюючих документів та передачу земельних ділянок за кадастровим номером :03:01:0006 та кадастровим номером :03:01:00067 у постійне користування Державному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство» (надалі також відповідач-2), які на момент такого передання були віднесені до земель оборони, право постійного користування на які належить позивачу відповідно до Державного акту серії Б № 041799 (1982 року).

Зі змісту наданого Державного акту на право користування землею серії Б № 041799 на площу 82, 0 випливає, що даний державний акт видано Хмельницькій КЕЧ району Прик ВО в Хмельницькому районі Хмельницької області Української Радянської соціалістичної республіки виконавчим комітетом Хмельницької районної Ради народних депутатів у тому, що за вказаним землекористувачем закріплюється у безстрокове і безоплатне користування 82, 0 гектарів землі в межах згідно плану землекористування. Земля надана під будівництво складів військової частини НОМЕР_1 . Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею.

До вказаного акту додано: 1) план землекористування на якому визначено опис суміжних земель (ділянок), межі земельної ділянки, площа, поворотні точки; 2) технічний звіт з пояснювальною запискою, в якій зокрема зазначено, що земельні ділянки були відведені Хмельницькій КЕЧ району Прик ВО згідно проекту відведення земель, затвердженого розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 02.10.1981 № 609 рс в постійне користування. При винесені проекту відведення земель в натурі по перенесенню зовнішніх меж в натуру Хмельницькій КЕЧ району Прик ВО суміжні землекористувачі ніяких заперечень не заявили. По закінченню польових робіт було складено акт землекористування і акти про встановлення зовнішніх меж землекористування, що зокрема були погоджені із представниками суміжних землекористувачів; 3) каталог координат; 4) план меж землекористування; 5) акт про встановлення меж в натурі.

На підставі долучених позивачем до письмових пояснень від 16.11.2020 доказів суд встановив, що Хмельницька КЕЧ району 19.09.1997 році була включена до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ідентифікаційний код: 07928461 (згідно Довідки №460 від 22.09.1997). В 2002 році військова частина Хмельницька КЕЧ району (ідентифікаційний код: 07928461) була зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах (згідно Свідоцтва, реєстраційний номер 422).

В подальшому, на підставі директиви Міністерства оборони України від 20.01.2005 року №Д-322/1/03 «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2005 році» (згідно архівної довідки МО України від 17.11.2020 №370/2/7771, що додана до клопотання третьої особи-2 про долучення доказів від 26.11.2020) Хмельницька КЕЧ району була перейменована у Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький. Відтак, з Довідки №147 з ЄДРПОУ вбачається, що станом на 06.02.2006 юридична особа з ідентифікаційним кодом 07928461 вже має найменування Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький.

Згідно Акту звірки наявності та використання земельних ділянок державної власності, які перебувають на обліку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький у користуванні Міністерства оборони України (військові частини, установи, організації, військові лісгоспи та підприємства Міноборони) у Хмельницькому районі Хмельницької області станом на 01.01.2016 року знаходиться земельна ділянка загальною площею 82, 0 га, що закріплена за КЕВ м. Хмельницький згідно Державного акту серії Б №041799 від 05.01.1982 року виданого Хмельницькій КЕЧ району. Земельна ділянка за вказаними даними знаходиться в с. Богданівці, Масівецької с/ради Хмельницького р-ну.

13.05.2017 Розпорядженням №350/2017-р Хмельницької обласної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (Відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Міністерству оборони України» відповідачем-1 надано дозвіл Міністерству оборони України (тобто третій особі-2) на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) державної власності (землі промисловості, транспорту, зв`язку , енергетики, оборони та інші призначення) для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України ділянка 1 площею 43, 5000 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Копачівської сільської ради Дережнянського району, ділянка 2 площею 82, 0000 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Масівецької сільської ради Хмельницького району.

Рішенням №РВ-018 від 26.10.2018 Міністерству оборони України відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, Державним земельним кадастром встановлено, що перетин ділянок з ділянкою :03:001:0007 площа співпадає на 5,7286 %. Перетин ділянок з ділянкою :03:001:0006 площа співпадає на 3,4144 %. Рекомендовано: перетин ділянок виправити і подати повторно документацію із землеустрою на державну реєстрацію.

Зокрема, накладення земельних ділянок за кадастровими номерами :03:001:0007 та :03:001:0006 на земельну ділянку площею 82, 0000 га також вбачається з Збірного Кадастрового плану розробленого ПП «Проекція» в 2018 році, що міститься в томі 1 матеріалів справи (а.с. 61).

Матеріалами справи встановлено, що 15.12.2017 позивач звертався до відповідача-1 з листом №6000 в якому повідомив, що в КЕВ м. Хмельницький на обліку за Міністерством оборони України перебуває військове містечко №58 Хмельницького гарнізону загальною площею 125, 5000 га, розташованих за межами населених пунктів Масівецької сільської ради Хмельницького району (82 га) та Копачівської сільської ради Деражнянського району (43, 5 г), однак згідно даних Публічної кадастрової карти України на частину земельних ділянок військового містечка №58 Хмельницького гарнізону площею 8-9 га розташованих за межами населеного пункту Масівецької сільської ради Хмельницького району виготовлено кадастрові плани за розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації та їм присвоєно кадастрові номери та вказані земельну ділянки передані третім особам. За таких обставин, позивач повідомив відповідача-1 про необхідність повернення вказаних земельних ділянок у склад земель оборони.

Відповідач-1 листом від 03.03.2018 №99/15-26-1024/2018 повідомив позивача про те, що розпорядженням Хмельницької ОДА від 01.12.2014 №466/2014-р вище згадана технічна документація затверджена і ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» передано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 5992, 1095 га, в тому числі згадані земельні ділянки на території Масівецької сільської ради Хмельницького району. Відповідач-1, серед іншого, зазначив, що земельні ділянки, які межують із вище названими земельними ділянками, не сформовані і їх межі не визначені, а отже факт самовільного заняття земель оборони, або незаконної передачі частини цих земель ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» встановити не можливо.

Так, суд, на підставі наявних в матеріалах справи документів, встановив, що 14.06.2013 Розпорядженням №180/2013-р Хмельницької обласної державної адміністрації (тобто відповідач-1) «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» (тобто відповідачу-2), відповідачем-1 надано відповідачу-2 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, які знаходяться за межами населених пунктів Хмельницького району на території Бахматовецької, Грузевицької, Давидковедцької, Копистинської, Масівецької, Осташковецької, Пархомовецької, Пашковецької, Пироговецької, Рідкодубівської, Стуфчинецької, Черепівської, Шпиченецької, Лісогринівецької сільських рад.

01.12.2014 Розпорядженням №466/2014-р Хмельницької обласної державної адміністрації «Про передачу в постійне користування земельних ділянок ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» , відповідач-1 затвердив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), розташованих за межами населених пунктів Хмельницького та Летичівського районів, що передаються в постійне користування відповідачу-2. Вказаним розпорядженням відповідач-1 надав в постійне користування відповідачу-2 земельні ділянки державної власності загальною площею 5992,1095 га (землі лісогосподарського призначення) для ведення лісового господарства, що розташовані за межами населених пунктів на території Хмельницького та Летичівського районів згідно з додатками. Право постійного користування земельними ділянками у відповідача-2 виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно Переліку земельних ділянок, які надаються в постійне користування ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», що є додатком до Розпорядження №466/2014-р Хмельницької обласної державної адміністрації. Відповідачу-2 дійсно були передані в постійне користування земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:0006 та :03:001:0007, що як вже встановлено судом вище накладаються на земельну ділянку загальною площею 82, 0000 га, яка була передана позивачу в 1982 в постійне користування згідно Державного акту серії Б №041799.

Окрім того, згідно з інформації Державного земельного кадастру (том 1, а.с. 64-67) вбачається, що право постійного користування земельними ділянками за означеними вище кадастровими номерами 23.05.2015 було зареєстровано відповідачем-2 за цільовим призначенням 9.01 «Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг», при цьому право власності на земельні ділянки належить Хмельницькій обласній Державній адміністрації.

Відтак, позивач стверджує, що означеними діями відповідача-1 та відповідача-2, частина земель площею 4, 6975 га та 2, 7994 га, що входять до загальної площі землі площею 82, 0000 га наданої позивачу в постійне право користування відповідно до Державного акту серії Б №041799 виданого в 1982 році, фактично вибули з права володіння позивача, що є порушенням права постійного користування позивача такими землями, які до того ж перебували у складі земель оборони.

Відповідач-2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує на те, що дії відповідачів відповідають вимогам законодавства. Зокрема, відповідач-2 вказує на те, що надана позивачеві в постійне користування земельна ділянка надавалась без виключення із держлісфонду лісгоспу військової частини №11828. Відтак, відповідач-2 маючи планово картографічні матеріали лісовпорядкування в тому числі і за 2012 рік здійснював захист та охорону лісу та провадив господарську діяльність на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України в якому зазначалось, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, вказані матеріали відповідач-2 додає до відзиву.

При цьому, відповідач-2 наголошує, що зауважень до технічної документації із землеустрою на основі якої приймались розпорядження відповідачем-1, які позивач просить скасувати з боку Держгеокадастру у Хмельницькій області не було.

До відзиву відповідач-2 додав, зокрема, витяг з Проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» та архівну довідку № 07-954 від 27.10.1983.

Третя особа-2 в своїх письмових поясненнях підтримала позов з аналогічних підстав, що зазначені позивачем в позовній заяві, дії відповідача-1 вважає такими, що суперечать приписам законодавства.

Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач-1 ніяких заяв та клопотань не подавав, в судові засідання не заявлявся, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, ухвали суду отримував, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Правом на подання відзиву не скористався, відтак своєї позиції щодо спору, заперечень проти позовних вимог, обставин справи до суду не надав.

Оцінивши подані учасниками справи докази, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький з наступних підстав.

Щодо визнання протиправними та скасування розпоряджень Хмельницької обласної державної реєстрації від 14.06.2013 №180/2013-р та від 01.12.2014 №466/2014-р:
Аргументи відповідача-2 про те, що позивачу були надані в постійне користування землі без виключення із держлісфонду, не знайшли свого підтвердження під час дослідження та оцінки доказів судом, оскільки дослідивши надані відповідачем-2 матеріали суд зазначає, що в Проекті організації і розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», а саме у відомостях про ліси, надані в тимчасове довгострокове користування (1-50 років) (том 1, а.с. 153-154) не міститься Хмельницької КЕЧ району як організації, якій надано дозвіл на відведення лісів.

Документ, містить дані лише про військові частини, яким на підставі Розпорядження РМ УРСР № 30-13-РС від 04.07.1983 та Розпорядження РМ УРСР № 358-066-РС від 12.05.1961 відведено ліси, площею 22,0 та 34,7 га Хмельницького та Червонозірського лісництва у довгострокове користування терміном до 2062 та 2060 року зі спеціальним призначенням.

З наданої відповідачем-2 архівної довідки Центрального державного архіву (том. 1, а.с. 155) вбачається, що відповідно до розпоряджень РМ УРСР № 204-0029 рс від 19.02.1962 року № 0067 рс від 12.05.1961 р., № 1092 00129 рс від 04.09.1961 Прикарпатському військовому округу для спеціального будівництва відведено земельні ділянки без виключення із держлісфонду.

Суд звертає увагу відповідача-2 на те, що в Проекті організації і розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», наданого ним разом із відзивом зазначено, що ліс надається військовій частині (не зазначено номер) на підставі інших документів, в інші роки, з іншою площею відведення га землі (лісових ділянок), з іншою датою фактичної передачі ділянок.

Відповідно до Проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» ліс надавався у довгострокове користування, із визначенням кінцевого терміну такого користування. Натомість, відповідно до Державного акту на право користування землею у 1982 році серії Б № 041799 земельна ділянка, розміщена на території Ярмолинецького лісгоспзагу Хмельницького району, надалася та закріпилася за Хмельницькою КЕЧ району Прик ВО в Хмельницькому районі Хмельницької області у безстрокове і безоплатне користування площею 82, 0 гектарів під будівництво складів військової частини НОМЕР_1 .

Крім того з Рішення виконавчого комітету Хмельницької ОРНД № 233с від 04.11.1981 про дозвіл на видачу акту на правокористування (копію додано до позовної заяви) випливає, що на підставі Розпорядження Ради Міністрів УРСР від 02.10.1981 № 609 рс було здійснено відведення земельної ділянки шляхом обміну згідно якого Прикарпатському округу в постійне користування було виділено земельну ділянку для будівництва складів.

Відтак, земельну ділянку 82,00 га відведено позивачеві на підставі Державного акту серії Б №041799 в 1982 році на інших умовах, аніж вважає відповідач-2.

Відповідно до приписів ст. 15 Земельного кодексу УРСР (в редакції чинній на момент видання Державного акту серії Б №041799) безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.

Відповідно до чинної редакції статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Здійснити державну реєстрацію речових прав можна лише на сформовану земельну ділянку, яка є об`єктом цивільних прав, після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Згідно з положеннями статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок може здійснюється, зокрема, шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом, та за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі та вважаються сформованими з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами 7, 10 вказаної статті визначено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Однак, оскільки спірна земельна ділянка площею 82, 0 га, що знаходиться на території Масівецької сільської ради, надана у безстрокове та безоплатне користування Хмельницькій КЕЧ району Прик ВО в Хмельницькому районі Хмельницької області Української Радянської соціалістичної республіки виконавчим комітетом Хмельницької районної Ради народних депутатів у 1982 році, свідченням чого є державний акт на право користування серії Б № 041799 від 1982 року, відведення земельних ділянок здійснювалося за правилами, встановленими земельним законодавством УРСР.

Згідно приписів ст. 16 Земельного кодексу УРСР (в редакції чинній на момент видання Державного акту серії Б №041799) відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Разом з тим, відповідно до частини 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою", раніше видані державні акти на право приватної власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" (зі змінами) визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відтак, Державний акт серії Б №041799 на момент надання дозволу відповідачем-1 на розробку технічної документації та передачу відповідачеві-2 земельних ділянок в постійне користування, що як встановлено вище судом накладаються на земельну ділянку 82, 00 га є чинним, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно п. 2.1. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №448 від 03.07.2013 квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться:

Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України);

територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - КЕУ);

квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ));

квартирно-експлуатаційні служби військових частин.

Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин проводиться за схемами:

Головне КЕУ ЗС України - КЕУ - КЕВ (КЕЧ)) - військові частини; Головне КЕУ ЗС України - види Збройних Сил України - військові частини (згідно з рішенням Міністра оборони України).

Відповідно до п. 1 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (КЕВ м. Хмельницький), затвердженого Наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 08.05.20-19 №129 КЕВ м. Хмельницький є державною установою, яка створена Міністерством оборони України та підпорядковується начальнику Західного територіального квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький.

За змістом положень ст. 77 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Пунктом "в" ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єктом права власності на землі державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Згідно з ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Відповідно до абзацу 3 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Законами України «Про управління об`єктами державної власності», «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», «Про оборону України», «Про Збройні Сили України» встановлено, що повноваження в частині управління землями оборони здійснюється центральним органом виконавчої влади - Міністерством оборони України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України, здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Разом з тим, приписи ч.1 та п.8 ч.2 ст.5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлюють, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема: приймає рішення про передачу відповідно до закону об`єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об`єктів з комунальної в державну власність.

До повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу (п. а) ч.1 ст.13, ч.8 ст.122 ЗК України).

За приписами статті 13 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, статей 9 та 14 Закону України Про збройні Сили України землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України. Землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю, вони підлягають обов`язковому обліку, цільовому використанню і правильному утриманню. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002р. №1282 затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, відповідно до п.п. 2, 4 якого передача нерухомого майна (будівель, споруд, об`єктів незавершеного будівництва, приміщень, інше нерухомого майна), зокрема, у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.5 зазначеного порядку до прийняття Кабінетом Міністрів України, Міноборони проводить вилучення військового майна з оперативного управління військових частин. У разі прийняття рішення про вилучення військового майна воно знімається з обліку в порядку, що визначається Міноборони, і залишається на тимчасовому зберіганні та обслуговуванні цих військових частин. Згідно п.6 Порядку відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000р. №1919 рішення про відчуження, зокрема, нерухомого майна, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні Міністерство оборони, тоді як власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який ними розпоряджається.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки землі оборони лише перебувають на обліку в Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, при цьому знаходяться у користування Міністерства оборони України, втім розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, у зв`язку з чим відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України виключно КМУ має право прийняти рішення про передання в користування відповідачу-2 земельної ділянки, що входить до складу земель оборони.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у ст.141 ЗК, перелік яких є вичерпним.

статтею 141 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачені підстави припинення права користування земельними ділянками, серед яких є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Так само, відповідно до частини 3 статті 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Отже, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам, є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.

Відтак, судом встановлено, що земельна ділянка площею 82, 00 га належить до земель оборони та має особливий правовий статус, однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що право постійного користування земельною ділянкою 82, 00 га, що закріплене за КЕВ м. Хмельницький було припинено.

При цьому суд враховує, що державний акт на право користування землею серії Б № 0417992 від 1982 року не був скасований чи визнаний недійсним.

Статтею 155 Земельного кодексу України закріплено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відтак, матеріалами справи доведено, що відповідач-1 з порушенням встановлених законодавством вимог видав 14.06.2013 розпорядження №180/2013-р «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство» та 01.12.2014 розпорядження №466/2014-р «Про передачу в постійне користування земельних ділянок ДП «Хмельницьке лісомисливське господарство», чи безпідставно вчинив розпорядчі дії щодо спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони, прийнявши відповідне рішення в порушення права державної власності, а отже означені розпорядження є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимог про скасування державної реєстрації:
- права власності на земельну ділянку за кадастровим № :03:001:0006 площею 3, 3046 га, зареєстрованою за номером запису 9017668 та речового права постійного користування земельною ділянкою № :03:001:0006 за номером запису 9182775;

- права власності на земельну ділянку за кадастровим № :03:001:0007 площею 367,182 га, зареєстрованою за номером запису 9017972 та речового права постійного користування земельною ділянкою № :03:001:0007 за номером запису 9165227:

Суд звертає увагу на те, що Законом України від 05.12.2019 N 340-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набув чинності 16.01.2020 р., було внесені відповідні зміни до земельного законодавства з питання скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Так, статтею 79-1 Земельного кодексу України унормовано, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічні зміни внесені до частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Крім того, частина десята статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав (пункт 11 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Як вбачається із матеріалів справи, в Державному земельному кадастрі наявні відомості про державну реєстрацію за Хмельницькою обласною державною адміністрацією право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:0006 та :03:001:0007 (номер записів 9017972 та 9017668 від 10.03.2015), при цьому право постійного користування на земельні ділянки за означеними кадастровими номерами зареєстровано за Державним підприємством «Хмельницьке лісомисливське господарство» (номер записів 9165277 та 9182775 від 25.03.2015).

Судом вище встановлено, що земельна ділянка загальною площею 82, 00 га, перебуває в державній власності в особі Кабінету міністрів України, однак згідно з Інформації з Державного земельного кадастру вбачається, що право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:0006 та :03:001:0007 зареєстровано за Хмельницькою обласною державною адміністрацією.

Пунктом 1 абзацу першого стаття 19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Місцева державна адміністрація здійснює на відповідній території управління об`єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, сприяє створенню на цих об`єктах систем управління якістю, систем екологічного управління, інших систем управління, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад;

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що земельна ділянка загальною площею 82, 00 га знаходиться в управлінні відповідача-1 та відповідач-1 таких доказів до суду не надав.

Оскільки, суд встановив, що право постійного користування земельною ділянкою площею 82, 00 га згідно Державного акту серії Б 041799 виданого в 1982 році належить позивачу, та на вказану земельну ділянку накладаються земельні ділянки за кадастровими номерами :03:001:0006 та :03:001:0007, що передані відповідачем-1 відповідачу-2 в постійне користування згідно розпоряджень, що підлягають визнанню недійсними вказані вимоги підлягають задоволенню.

Щодо визнання права постійного користування земельною ділянкою за КЕВ м. Хмельницький площею 82, 0 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №041799 від 1982 року:
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас, тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Визначеними ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, в тому числі, визнання права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов`язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин, тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги.

Відтак, суд дійшов висновку, що право постійного користування земельною ділянкою площею 82, 00 га належить позивачу на законних підставах згідно Державного акту серії Б №041799 виданому в 1982 році, а отже достатнім та ефективним способом захисту порушеного речового права позивача є задоволення вище обґрунтованих позовних вимог, з огляду на що у задоволенні вимоги про визнання права постійного користування слід відмовити, оскільки таке право наявне у позивача в силу наявності відповідного правовстановлюючого документа.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності:
В поданій заяві відповідач-2 посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки на його думку строк позовної давності розпочинається з 18.01.2016, а саме з моменту проведення звірки площ земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України та перебувають на обліку у КЕВ м. Хмельницький.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Відповідно внаслідок звірки наявності та використання земельних ділянок державної власності, які перебувають на обліку Квартирно-експлуатаціного відділу м. Хмельницький у користуванні Міністерства оборони України позивачу не могло бути відомо про факт накладення земельних ділянок, адже в акті звірки міститься інформація лише про перебування земельних ділянок на обліку КЕВ м. Хмельницький. Зокрема про земельну ділянку площею 82, 0 га.

Тому Суд відхиляє твердження відповідача-2 про початок строку позовної давності з 18.01.2016.

Однак, до позовної заяви позивачем додано лист № 4382 від 18.11.2016 адресованого Директору державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» в якому зазначено, що в результаті проведення обстеження земельної ділянки військового містечка № 58 Хмельницького гарнізону відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.05.20155 № 225 шляхом перевірки в публічній кадастровій карті України виявлено часткове захоплення земельної ділянки.

Так як предметом у спору є правомірність користування земельною ділянкою, а предметом позову скасування державної реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами № :03:001:0006 та № :03:001:0007 позовна давність повинна відраховуватись з моменту, коли позивач дізнався про факт накладення земельних ділянок, а саме дати отримання відомостей з Публічної кадастрової карти України.

Проте, з доданої копії (роздруківки веб-сторінки) неможливо встановити дату запиту, позовна давність на переконання суду повинна відраховуватись з 18.11.2016 дати направлення листа відповідачу-2 з вимогою усунути виявлені порушення права користування земельною ділянкою позивача.

Таким чином перебіг позовної давності закінчується 18.11.2019, а оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав 02.09.2019 (штамп канцелярії на позовній заяві), строк звернення до суду перебував в законодавчо визначених межах та не є пропущеним.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до Хмельницької обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» задовольнити частково.

1.1. Визнати недійсним розпорядження Хмельницької обласної держаної адміністрації від 14.06.2013 № 180/2013-р. «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок Держаному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство»;

1.2. Визнати недійсним розпорядження Хмельницької обласної держаної адміністрації від 01.12.2014№ 466/2014-р. «Про передачу у постійне користування земельних ділянок Держаному підприємству «Хмельницьке лісомисливське господарство»;

1.3. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим № :03:001:0006 площею 3, 3046 га за номером запису 9017668 та право постійного користування земельною ділянкою за номером запису 9182775;

1.4. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим № :03:001:0007 площею 367,182 га, зареєстрованою за номером запису 9017972 про право власності на земельну ділянку та номером запису 9165227 про право постійного користування земельною ділянкою за номером запису 9165227;

2. Відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання права постійного користування земельною ділянкою за КЕВ м. Хмельницький площею 82, 0 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б №041799 від 1982 року.

3. Стягнути з Хмельницької обласної держаної адміністрації (29005, м. Хмельницький. Майдан Незалежності, Будинок Рад, ідентифікаційний код: 22985083) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (29006, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, 3/1; ідентифікаційний код 07928461) судовий збір у сумі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп.

4. Стягнути з Держаного підприємства «Хмельницьке лісомисливське господарство» (29015, Хмельницький район, с. Прибузьке, вул. Олімпійського вогню, 67, ідентифікаційний код: 33285303) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (29006, м. Хмельницький, вул. Героїв АТО, 3/1; ідентифікаційний код 07928461) судовий збір у сумі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн 00 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 17.02.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких