ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 року Справа № 904/735/20

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Грачов А.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Федосова Г.І., довіреність №87/ДнЭ/2021 від 31.12.2020, представник;

від відповідача: Завертайний І.Б., посвідчення № 1224 від 04.07.2013, голова комісії з припинення;

від третьої особи: Пастернак В.В., довіреність №7/10-3423 від 24.12.2020, представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства Дніпротепломережа Дніпропетровської міської ради в особі голови комісії з припинення Завертайного І.Б. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/735/20 (суддя Васильєв О.Ю., повне рішення складено 26.08.2020)

за позовом Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя

до Комунального підприємства Дніпротепломережа Дніпропетровської міської ради , м. Дніпро

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Дніпровська міська рада, м. Дніпро

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради (надалі відповідач) та просило (з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 18.03.2020):

- визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради на загальну суму заборгованості 46 411 423,47 грн, що виникли за виконавчим написом №1845, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23.07.2001р.

- включити до проміжного ліквідаційного балансу та до реєстру вимог кредиторів Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради грошові вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» в розмірі 46 411 423,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні вимоги виникли із заборгованості відповідача за переказним векселем від 15.02.2001 року, який був опротестований позивачем в установленому порядку та щодо стягнення цього боргу було вчинено виконавчий напис нотаріуса від 23.07.2001 року. Стягнення за цим виконавчим написом здійснювалося в примусовому порядку та на час звернення з цим позовом борг становить 46 411 423,47 грн. Дніпровською міською радою було прийнято розпорядження про припинення відповідача, встановлено термін для подачі заяв кредиторів. Відповідачем не визнано заборгованість, відмовлено у включенні спірного боргу до проміжного ліквідаційного балансу та до реєстру вимог кредиторів. Посилається на положення ст. 15, 16, 104, 105, 110-112 ЦК України.

Відповідач участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/735/20 (суддя Васильєв О.Ю.) позов задоволено у повному обсязі.

Визнано грошові вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради на загальну суму заборгованості 46 411 423,47 грн, що виникли за виконавчим написом №1845, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23.07.2001р.

Включено до проміжного ліквідаційного балансу та до реєстру вимог кредиторів Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради грошові вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» в сумі 46 411 423,47 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради на користь позивача - Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» 2 102, 00 грн витрат на сплату судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна заборгованість підтверджена виконавчим написом №1845, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23.07.2001р., доказів припинення цих зобов`язань відповідачем не надано, позивачем дотримано положень 110-112 ЦК України щодо порядку заявлення кредиторських вимог при припиненні діяльності господарюючого суб`єкта.

Доводи та вимоги апеляційної скарги і відзиву.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач в особі голови комісії з припинення Завертайного І.Б., в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд не дослідив підстави акцепту векселя відповідачем, не взяв до уваги, що належними доказами, що підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також її розмір можуть бути виключно первинні документи; проведення розрахунків із застосуванням векселя відображається у відповідному договорі; позивач не надав таких первісних документів та оригіналів векселя і виконавчого напису, а суд не витребував їх та не дослідив;

- суд вказав, що відповідач порушив строки надання відповіді на заяву позивача, втім не взяв до уваги необхідність звернення до нотаріуса щодо виданого ним виконавчого напису, який так і не надав таких документів відповідачу;

- вексель оформлений з численними порушеннями вимог, викладених у «Положенні про переказний і простий вексель», що затверджене ЦВК РНК СРСР від 07.08.1937 за №104/1341, які позбавляють цей документ його придатності;

- сума по векселю не підтверджена первинними документами, а вексель було емітовано та акцептовано виключно з метою заволодіння коштами місцевого бюджету;

- відповідач не отримував ухвал суду першої інстанції щодо призначення та розгляду справи, суд не застосував можливість мобільного телефонного зв`язку з відповідачем, тому відповідач не зміг надати свої заперечення при розгляді справи в суді першої інстанції.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін. Посилався на безпідставність доводів відповідача про те, що виконавчий напис є неналежним доказом та недоречність оцінювання цього напису в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виконавчий напис не був оскаржений в судовому порядку та відповідач був обізнаний щодо його існування, оскільки він частково виконаний на суму 5 502 176,40 грн, а відсутність документів щодо спірного векселя у апелянта свідчить лише про їх неналежне зберігання. Вважає, що суд дійшов вірного висновку про належне оформлення переказного векселя та наявність у нотаріуса підстав для вчинення виконавчого напису, а доводи апелянта в цій частині не відповідають положенням чинного законодавства. Суд повідомляв апелянта про розляд справи за належними адресами. У поясненнях від 23.12.2010 позивач навів, яким чином визначив суму заборгованості за векселем.

Апелянт надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів позивача, вказав, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» вексель можливо видати лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, чого позивачем не доведено. Позивач також не довів розмір заявленої заборгованості, надані позивачем документи мають розбіжності, а суд не надав цьому належної оцінки. Заборгованість за енергоносії погашалася відповідно до Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», учасником такого погашення був відповідач, та заборгованість повинна бути погашена, а ліквідатору не були передані спірні документи, тому посилання суду на недотримання обов`язку щодо зберігання документів безпідставні.

Третя особа надала заяву про відкладення розгляду справи та продовження строку для надання пояснень, яка була задоволена судом.

Письмові пояснення від третьої особи до матеріалів справи не надійшли. В судовому засіданні представник третьої особи підтримав доводи апеляційної скарги, повідомив суд, що отримав негативну відповідь щодо проведення заліків відповідно до Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Вказував, що переказний вексель видано з порушенням чинного законодавства, що діяло на час його видачі, заборгованість відповідача не доведена. Просив в позові відмовити.

Процедура.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2020 колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М. відкрито апеляційне провадження. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 16.12.2020 на 09.30 год.

У судовому засіданні 16.12.2020 у справі оголошено перерву до 20.01.2021, про що прийнято ухвалу, якою також задоволено клопотання апелянта та залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Дніпровську міську раду.

За клопотанням третьої особи у судовому засіданні було оголошено перерву до 15.02.2021.

У судових засіданнях представники апелянта та третьої особи доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, Дніпровською міською радою прийнято рішення №45/50 від 27.11.2019р. про припинення юридичної особи - Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради шляхом ліквідації, у якому було встановлено строк для подання кредиторами своїх вимог протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо ліквідації юридичної особи, тобто до 11.02.2020 (а.с.11).

Розпорядженням Дніпровського міського голови №1-5/12-рк від 05.12.2019р. створено комісію з припинення як юридичної особи Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради, головою якої затверджено Завертайного І.Б. (а.с.12).

АТ «ДТЕК Дніпроенерго» направило голові комісії з припинення КП «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради кредиторську вимогу від 16.12.2019р. вих. №2495/1000, в якій просило визнати грошові вимоги позивача в розмірі 46 411 423,47 грн, які виникли за виконавчим написом №1845, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. 23.07.2001; включити ці грошові вимоги до проміжного ліквідаційного балансу відповідача та задовольнити їх шляхом проведення виплат на користь позивача (а.с.13-14).

Відповідач розглянув вказане звернення позивача, втім відмовив у його задоволенні, посилаючись на відсутність у архіві КП «Дніпротепломережа» документів, які б підтверджували заборгованість між КП «Дніпротепломережа» та ТОВ СПБП «Теплофікатор», шо передувало видачі та акцептуванню векселя (лист вих.№5 від 22.01.2020р.)

Посилаючись на безпідставність відмови відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом щодо примусового порядку включення його грошових вимог до проміжного ліквідаційного балансу відповідача.

Грошові вимоги позивач підтверджує наступними доказами:

- переказним векселем №3389, виданим ТОВ Самарським промислово-будівельним підприємством «Теплофікатор» 15.02.2001 року на суму 51 911 299,87 грн, який було акцептовано Дніпропетровським міським комунальним підприємством теплових мереж «Дніпротепломережа» (, на теперішній час Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради - );

- протестом векселя про неоплату проти акцептанта - Дніпропетровського МКПТМ «Дніпротепломережа», який вчинено 19.07.2001р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. реєстраційний №1778;

- виконавчим написом №1845 від 23.07.2001р., який було вчинено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. за результатом розгляду заяви ВАТ «Дніпроенерго» від 20.07.2001р., та запропоновано звернути стягнення заборгованості за векселем, яка стягується за період з 15 лютого по 23 липня 2001 року та складає 51 911 299.87 грн. Також було запропоновано віднести на рахунок ДМКПТМ «Дніпротепломережа» витрати по протесту векселя в розмірі 600,00 грн, а також за вчинення виконавчого напису в розмірі 1700,00 грн. Всього запропоновано стягнути з Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» 51913599,87 грн (а.с.15-16, 17);

- постановами виконавчої служби, зокрема від 06.07.2017 за №ВП №54230809, відкривалося виконавче провадження щодо примусового стягнення за виконавчим написом. Виконавчий документ повертався стягувачеві за відсутністю майна (постанова від 24.10.2018). На виконавчому написі наявні відмітки щодо перебування його на виконанні в державній виконавчій службі, одна без дати вчинення, інша від 29.09.2016. На даний час відповідно до постанови від 24.01.2020 за ВП №61035551 про відкриття виконавчого провадження виконавчий напис перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на суму боргу 46 411 423,47 грн.

Також в підтвердження своїх вимог позивач посилається на акт звіряння розрахунків, що був складений між позивачем та відповідачем станом на 01.10.2007, та згідно якого визнавалася заборгованість 48 964 517,13 грн. Та на Баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2019, в якому сам відповідач відображав заборгованість за векселем 46 243 тис. грн.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 105, 110, 111 ЦК України юридична особа ліквідується, зокрема за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора розглядається комісією з припинення юридичної особи, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Порядок та черговість задоволення вимог кредиторів визначена у ст. 112 ЦК України. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії .

Суд встановив, що позивач направив, а відповідач розглянув заявлену кредиторську вимогу щодо визнання заборгованості за переказним векселем та включення її до проміжного ліквідаційного балансу та відмовив у її задоволенні. Спір між сторонами виник щодо самого факту наявності такого боргу та його розміру.

Позивач на підтвердження факту заборгованості надає переказний вексель №3389, виданий ТОВ Самарським промислово-будівельним підприємством «Теплофікатор» 15.02.2001 року на суму 51 911 299,87 грн та акцептований відповідачем, за яким 23 липня 2001 року вчинено виконавчий напис нотаріуса На цей час стягнення на підставі цього виконавчого напису здійснюється в примусовому порядку державною виконавчою службою, що підтверджено постановою від 24.01.2020 за ВП №61035551.

Відповідач не визнає факту правомірності акцепту векселя відповідачем у 2001 році, вважає, що його було акцептовано безпідставно, оскільки жодними документами не підтверджено наявність такого боргу у відповідача, та вважає, що вказані дії були направлені на заволодіння коштами комунального підприємства.

Відповідно до ст. 21 Закону України №1201-XII від 18.06.1991 "Про цінні папери і фондову біржу", який був чинним на час видачі та акцепту векселя, вексель це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Випускаються такі види векселів: простий, переказний.

Простий вексель містить такі реквізити: найменування - "вексель"; просту і нічим не обумовлену обіцянку сплатити визначену суму; зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен здійснюватись платіж; найменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений; дату і місце складання векселя; підпис того, хто видає документ (векселедавця).

Переказний вексель повинен містити крім реквізитів, передбачених у підпунктах "а", "в - є" частини третьої цієї статті, також: просту і нічим не обумовлену пропозицію сплатити певну суму; найменування того, хто повинен платити (платника).

Документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, вказаних у частинах третій і четвертій цієї статті, відповідно для простого і переказного векселів, не має сили простого або переказного векселя, за винятком таких випадків: а) вексель, строк платежу по якому не вказано, розглядається як такий, що підлягає оплаті по пред`явленні; б) при відсутності особливого зазначення місце, позначене поруч з найменуванням платника (місце складання документа - для простого векселя), вважається місцем платежу і одночасно місцем проживання платника (векселедавця - для простого векселя); в) вексель, в якому не вказано місце його складання, визнається підписаним у місці, позначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними та дійсними. Доведення протилежного - обов`язок особи, якій пред`явлено вимогу за векселем.

Правочини, на підставі яких було видано (передано) вексель, можуть бути визнані судом недійсними у випадках, передбачених статтями 215 - 236 ЦК, із застосуванням між сторонами загальних правових наслідків недійсності правочинів. Визнання судом зазначених правочинів недійсними не спричиняє недійсність векселя як цінного папера та не перериває індосаментний ряд.

Суд встановив, що спірний вексель №3389 було видано ТОВ Самарським промислово-будівельним підприємством «Теплофікатор» 15.02.2001 року на суму 51 911 299,87 грн та акцептовано відповідачем.

Голові з припинення юридичної особи не надано права в односторонньому порядку визнавати правочини, укладені цією особою до прийняття рішення про її припинення, недійсними чи нікчемними. Жодних доказів щодо визнання вказаного векселя чи акцепту на ньому недійсним в судовому порядку з часу його видачі та акцепту відповідачем не надано.

За своєю правовою природою вексель це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов`язання, тобто при пред`явленні векселя до платежу векселедержатель не повинен доводити з яких підстав виникло це зобов`язання, його дійсність тощо.

В межах розгляду вказаної справи векселедержатель не повинен доводити підстави видачі векселя, його дійсність, а суд першої інстанції не повинен встановлювати ці обставини, оскільки вони не входять в предмет доказування цього спору, а могли бути предметом розгляду позову щодо недійсності векселя, заявленого з дотриманням положень чинного законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом підстав акцепту векселя, дійсності грошового боргу відповідача, який став підставою акцепту, тощо не грунтуються на положеннях вексельного законодавства та апеляційним судом відхиляються.

Предметом доказування у цьому спорі є наявність та розмір заборгованості за акцептованим відповідачем векселем на час звернення позивача із заявою про визнання його кредиторських вимог.

Як встановлено вище, 23 липня 2001 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за спірним переказним векселем, яка на час вчинення виконавчого напису становила 51 911 299.87 грн, а також витрати по протесту векселя - 600,00 грн та вчинення виконавчого напису - 1700,00 грн. Всього 51913599,87 грн.

Відповідно до ст. 48 Уніфікованого закону крім вексельної суми з відсотками векселедержатель має право вимагати відшкодування йому витрат, пов`язаних з опротестуванням векселя, пересиланням повідомлення, а також інших витрат (п. 3 абзацу 1 зазначеної статті).

До таких витрат належать: витрати з опротестування векселя (державне мито, оплата послуг нотаріуса); витрати на відправлення повідомлення (рекомендованого або цінного листа для опротестування векселя); судові та інші прямі витрати кредитора, які він поніс внаслідок невиконання вексельного зобов`язання і зв`язок яких зі стягненням заборгованості за векселем можна встановити та довести.

З огляду на наведені положення до суми заборгованості правомірно включені витрати по протесту векселя - 600,00 грн та вчинення виконавчого напису - 1700,00 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції при вчиненні виконавчого напису нотаріус перевіряв чинність векселя та розмір заборгованості (ст. 34, 88 Закону України «Про нотаріат»).

Доказів оскарження виконавчого напису в судовому порядку чи визнання його таким, що не підлягає виконанню, матеріали справи не містять, відповідачем та третьою особою про такі обставини не повідомляється.

Відтак, виконавчий напис є чинним та відповідно до положень п. 7 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час вчинення виконавчого напису) та п. 3 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) має статус виконавчого документа та підлягає виконанню в порядку, визначеному цим Законом.

Зобов`язання сплатити за векселем припиняється виконанням, тобто сплатою зобов`язаною особою суми вексельного боргу (ст. 599 ЦК).

За розрахунком позивача в примусовому порядку було стягнено суму 5502176,40 грн, заборгованість становить 46 411 423,47 грн.

Відповідач не визнає зазначену суму, втім не зазначає, яка саме сума за його розрахунками залишилася несплаченою за векселем.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських справах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідач не надав доказів щодо сплати заборгованості за спірним векселем в іншій сумі, ніж зазначено позивачем. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем суми боргу та правомірність позовних вимог.

Посилання відповідача на необізнаність щодо наявності боргу за акцептованим векселем і відсутністю документів спростовуються матеріалами справи, зокрема актом звіряння розрахунків, що був складений між позивачем та відповідачем станом на 01.10.2007, Балансом (звітом про фінансовий стан) на 30.09.2019, наявністю виконавчих проваджень, доказів оскарження дій та бездіяльності державних виконавців сторонами також не надано.

Апелянт також безпідставно посилається на «Положення про переказний і простий вексель», що затверджене ЦВК РНК СРСР від 07.08.1937 за №104/1341, яке на час видачі та акцепту векселя не застосовувалося в Україні, оскільки вказані відносини були врегульовані Законом України №1201-XII від 18.06.1991 "Про цінні папери і фондову біржу", який був чинним на час видачі та акцепту векселя, Уніфікованим законом.

Щодо доводів апелянта про неналежне повідомлення відповідача про час та місце слухання справи в суді першої інстанції апеляційний суд зазначає таке. В суді першої інстанції справа слухалася з 17.02.2020 по 18.08.2020. Суд дев`ять разів відкладав розгляд справи та направляв відповідачу ухвали про призначення судових засідань у справі, втім ці ухвали були повернені органами поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, за відсутністю адресата, тощо. Слід також зазначити, що ухвали були направлені за адресою, що є адресою місцезнаходження відповідача відповідно до ЄДРПОУ та яку він сам зазначає в апеляційній скарзі.

За наведеного апеляційний суд вбачає, що судом першої інстанції було дотримано вимог процесуального закону щодо повідомлення учасника справи та не вбачає підстав для скасування рішення суду з цих підстав.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради в особі голови комісії з припинення Завертайного І.Б. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/735/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/735/20 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2020 у справі №904/735/20.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї апеляційної скарги покласти на апелянта - Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна