УХВАЛА

м. Київ

25.02.2021Справа № 910/2853/21
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАРКОН ЛТД»

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАБЕАН ЛТД»

про забезпечення позову до подання позовної заяви

без виклику учасників справи.

Суддя Приходько І.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ШАРКОН ЛТД» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАБЕАН ЛТД» звернулися до Господарського суду міста Києва з заявою (до подання позовної заяви), в якій просять вжити заходи забезпечення позову до звернення до суду із позовом у формі:

- зупинення дії Наказу № 4188/5 «Про задоволення скарги», прийнятого 02 грудня 2020 року Міністерством юстиції України, до моменту прийняття рішення по справі за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу;

- заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії по внесенню змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо записів про право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди ринку, розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22.

Подана заява мотивована тим, що 02 грудня 2020 року Міністерством юстиції України було винесено Наказ № 4188/5 «Про задоволення скарги».

У відповідності до зазначеного Наказу вбачається, що Міністерством юстиції України було вирішено:

- Скаргу Благодійного фонду Володимира Безим`яного від 09.07.2020 задовольнити частково.

- Скасувати рішення від 30.06.2020 №52891861, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем.

- Скасувати рішення від 31.08.2020 №№53826408, 53830614, 53830892, 53831097, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною.

- Анулювати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Криворучку Віктору Петровичу.

- Тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівні строком на 3 (три) місяці.

- У частині інших вимог відмовити.

- Виконання пунктів 2-3 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

- Виконання пунктів 4-5 наказу покласти на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Заявники зазначають, що ними буде подано позов до Господарського суду міста Києва, про визнання протиправним та скасування Наказу №4188/5 «Про задоволення скарги», прийнятого 02 грудня 2020 року Міністерством юстиції України.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявники вбачають в тому, що виконання Наказу Міністерства юстиції здійснюється у обмежений скорочений строк одразу після його прийняття шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.

При цьому вказують, що само по собі звернення із позовом про скасування Наказу до суду ніяким чином не призводить до того, що Міністерство юстиції України зупиняє дію цього наказу до вирішення справи по суті, так як Наказ є діючим до того моменту, поки суд не визнає його протиправним та не скасує і те тільки після набрання рішенням законної сили. Таким чином, за доводами заявників, якщо Наказ буде виконано до прийняття судом рішення по суті спору, оскарження Наказу для позивачів втрачає сенс.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 дійшов висновку, що у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу №4188/5 «Про задоволення скарги», прийнятого 02 грудня 2020 року Міністерством юстиції України, а також заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії по внесенню змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо записів про право власності на нерухоме майно, суд зазначає, що заявниками не надано жодних доказів у розумінні статей 76-79 ГПК України на підтвердження стану виконання спірного наказу. Так, з наведеного обґрунтування та доданих документів не вбачається які саме пункти наказу були фактично виконані та в якому обсязі. Також відсутні достовірні відомості на підтвердження того, що станом на момент подання заяви відповідні зміни (про які йдеться у заяві) не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд зауважує, що відомості про реальний стан та обсяг виконання спірного наказу мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, зважаючи на необхідність перевірки судом адекватності заявленого заходу, його дієвості та ефективності. При цьому, вирішальне значення має той факт що від моменту винесення Наказу №4188/5 «Про задоволення скарги» Міністерством юстиції України до дня подання заяви про забезпечення позову минуло понад 80 днів, тоді, як вірно зауважили заявники, виконання наказу здійснюється у обмежений скорочений строк одразу після його прийняття.

Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, всупереч наведених вимог закону, заявники в обґрунтування поданої ними заяви не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивачів можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивачі мають намір звернутися до суду.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено заявниками, порушить їхні права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАРКОН ЛТД» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАБЕАН ЛТД» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Приходько