номер провадження справи 9/169/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 Справа № 908/2806/20

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СЕАЛ", (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9)

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

про стягнення суми 356709,82 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Семенов М.В.;

від відповідача: Кузьменко В.Ю.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СЕАЛ" про стягнення з відповідача: Товариства з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" суми 356709,82 грн., яка складається з: суми 343448,16 грн. заборгованості за договором поставки продукції, суми 8109,94 грн. - 3% річних та суми 5151,72 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 09.11.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2806/20, підготовче засідання призначено на 08.12.2020. Ухвалою суду від 08.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на п`ятнадцять днів - до 26.01.2021 включно, підготовче засідання відкладено на 20.01.2021. Ухвалою суду від 20.01.2021 закрито підготовче провадження у справі № 908/2806/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2021.

11.02.2021 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав вимоги, викладені у позові, зазначивши, зокрема, про наступне. На виконання умов Договору поставки продукції № 353(3)19УК від 22.07.2019 (реєстраційний номер ДП "НАЕК "Енергоатом" 53-121-01-19-08406 від 06.08.2019) позивач 17.10.2019 за видатковою накладною № 11 поставив відповідачу товар на загальну суму 343448,16 грн., у т.ч. ПДВ 57241,36 грн., який був отриманий останнім без зауважень. ТОВ «НВП «СЕАЛ» було складено та зареєстровано в ЄРПН відповідну податкову накладну. З урахуванням положень п. 3.2 договору оплата за поставлений товар мала відбутись у строк до 02.12.2019, однак в порушення умов договору відповідачем оплата не здійснена. У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано до стягнення з відповідача суму 8109,94 грн. - 3% річних та суму 5151,72 грн. інфляційних втрат, розрахунки яких наведені у позовній заяві. Позов обґрунтовано ст.ст. 525, 526, 530, 612, 625, 655, 712 ЦК України, ст. 265 ГК України та умовами договору поставки. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Договір поставки був укладений за результатами проведення процедури відкритих торгів, здійсненої відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» (код закупівлі на веб-порталі https://prozorro.gov.ua UA-2019-06-07-002227-b). Тобто ТОВ «НВП «СЕАЛ» було відомо про умови і порядок оплати завчасно до укладання Договору, оскільки тендерна документація була розміщена ВП ЗАЕС на веб-порталі prozorro 07.06.2019, а тендерна пропозиція надана позивачем 25.06.2019. Відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених в цій статті. Перелік таких випадків є вичерпним. Згідно з п. 1.1 Договору, ТОВ «НВП «СЕАЛ» зобов`язався поставити, а ВП ЗАЕС прийняти і сплатити продукцію на загальну суму 357600,00 грн. (з ПДВ). Відповідно до п. 1.2 Договору строк поставки продукції: серпень - жовтень 2019. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 договору, здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках і порядку. При цьому, відповідно до п. 4.3 Договору, постачальник зобов`язаний надати Покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015р., складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації в порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на дві електронні адреси Покупця та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною Постачальник надає Покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН. До Договору не вносились зміни щодо строків і порядку оплати за поставлену продукцію. За видатковою накладною № 11 від 17.10.2019 ТОВ «НВП «СЕАЛ» поставило на адресу ВП ЗАЕС продукцію загальною вартістю 343448,16 грн. з ПДВ (286206,80 грн. - ціна продукції та 57241,36 грн. - сума ПДВ). Зі змісту наведених умов Договору вбачається те, що сторони розмежували строки сплати ПДВ за договором та ціни товару, встановивши, що ціна товару за договором сплачується протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, а ПДВ сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної. Строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ в Договорі не встановлений. Вимога щодо сплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ - 57241,36 грн. до ВП ЗАЕС не надходила. Враховуючи вищезазначене, строк оплати частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ - 57241,36 грн. не настав. Таким чином, ТОВ «НВП «СЕАЛ» неправильно визначивши строки оплати поставленої продукції, дійшло необґрунтованого висновку про порушення ВП ЗАЕС господарського зобов`язання зі сплати суми ПДВ в розмірі 57241,36 грн. Відповідач зазначив, що позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат не були враховані положення пункту 3.2 Договору, відповідно до якого частина вартості продукції у розмірі суми ПДВ сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної, а також неправильно визначені строки виконання зобов`язання з оплати товару. Отже, оскільки ТОВ «НВП «СЕАЛ» неправильно визначив строки виконання зобов`язання з оплати, встановлені договором, й при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат здійснював нарахування на суму вартості продукції з урахуванням ПДВ, вимога про стягнення з ВП ЗАЕС суми 8109,94 грн. 3% річних та суми 5151,72 грн. інфляційних втрат є безпідставною та не підлягає задоволенню. Крім того, у розрахунку інфляційних втрат позивачем неправильно визначено сукупний індекс інфляції. Фактично сукупний індекс інфляції за період з грудня 2019 по вересень 2020 склав 101,0%, а не 101,50% як зазначив позивач. Також твердження позивача про те, що останнім днем оплати є 01.12.2019 (вихідний день) суперечить приписам ч. 5 ст. 254 ЦК України. В пункті 9.2 договору встановлено, що досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим. В порушення зазначеної умови договору та ст. 222 ГК України позивачем порядок досудового врегулювання спору не дотриманий. У зв`язку із викладеним, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідач зазначив, що до позовної заяви не додано доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу (копії договору, детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також доказів на підтвердження оплати цих послуг. ВП ЗАЕС вважає, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн. є неспівмірними, необґрунтованими та непропорційними до предмета спору (складності справи).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СЕАЛ" (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір продукції № 353(3)19УК від 22.07.2019 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти і оплатити продукцію згідно специфікацією, наведеною у п. 1.1 договору, всього - на загальну суму з ПДВ - 357600,00 грн.

Згідно з п. 1.2 договору, Покупець має право зменшити обсяг закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця.

Строк поставки продукції: серпень - жовтень 2019 р. (п.1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1 вартість договору складає: 298000,00 грн., крім того ПДВ - 59600,00 грн., разом 357600,00 грн.

Поставка продукції відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах: DDР - м. Енергодар. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», м. Енергодар, вул. Промислова, 133, (склад № 2), м. Енергодар Запорізької області. Товар, що поставляється повинен супроводжуватися наступними документами: а) видаткова накладна - 3 екз.; б) сертифікат якості; в) рахунок-фактура (п.п. 4.1,4.2).

В пункті 3.2 укладеного сторонами договору визначено, що розрахунок за весь товар, поставлений відповідно до п. 1.1, здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 11.1 договору останній вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 343448,16 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 11 від 17.10.2019. Видаткова накладна містить підпис представника Покупця, скріплений печаткою ВП «Запорізька АЕС».

ТОВ «НВП «СЕАЛ» виставлено рахунок на оплату № 15 від 17.10.2019 на суму 343448,16 грн., в т.ч. сума ПДВ - 57241,36 грн. Оформлено податкову накладну № 10 від 17.10.2019 (а.с.16) та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією (а.с. 17).

У зв`язку із тим, що відповідач оплату поставленого йому товару не здійснив, позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі, та просить стягнути з відповідача суму 356709,82 грн., яка складається з: суми 343448,16 грн. заборгованості за договором поставки продукції, суми 8109,94 грн. - 3% річних та суми 5151,72 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Порядок здійснення оплати за товар узгоджено сторонами в розділі 3 договору, а саме в п. 3.2, яким передбачено, що розрахунок за весь поставлений товар, здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару.

З матеріалів справи слідує, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором поставив відповідачу обумовлений договором товар, проте відповідач оплату отриманого товару не здійснив, чим порушив умови договору.

Факт отримання товару на суму 343448,16 грн. відповідач не заперечив. Доказів здійснення оплати вартості отриманого товару суду не надано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 343488,16 грн. заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розмежування строку оплати вартості товару без ПДВ та сплати суми ПДВ, є неспроможними з огляду на наступне.

В розділі 3 договору визначено вартість товару та порядок оплати. Так, відповідно до п. 3.1 договору вартість договору складає: 298000,00 грн., крім того ПДВ - 59600,00 грн., разом 357600,00 грн.

Отже до вартості (ціни) товару включений ПДВ.

Податок на додану вартість (ПДВ) - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем.

Таким чином, встановлений у п. 3.2 договору строк оплати за товар (45 календарних днів) визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі ПДВ.

Зазначення у п. 3.2 Договору, що оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити повну оплату за весь поставлений позивачем товар.

Крім того, як встановлено судом, ТОВ «НВП «СЕАЛ» оформлено податкову накладну № 10 від 17.10.2019 (а.с.16) та зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією (а.с. 17). Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 15 від 17.10.2019 на суму 343448,16 грн., в т.ч. сума ПДВ - 57241,36 грн.

Будь-яких доказів звернення до позивача з приводу не передання податкової накладної відповідач суду не надав.

Наявність зареєстрованих податкових накладних і доступ до ЄРПН, свідчить про можливість відповідача ознайомлення із відповідною інформацією щодо реєстрації податкових накладних.

Щодо посилання відповідача на п. 9.2 договору, яким передбачений досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже відсутність досудового врегулювання спору не позбавляє позивача права на судових захист порушених прав. Відповідач, в свою чергу, повинен був поновити порушені права позивача не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 8109,94 грн. - 3% річних, нарахованих за загальний період з 02.12.2019 по 14.09.2020 включно, та суми 5151,72 грн. втрат від інфляції за період (як то слідує з розрахунку, наведеному у позові) з листопада 2019 по липень 2020.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до приписів ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Товар був поставлений відповідачу 17.10.2019 (видаткова накладна № 11 від 17.10.2019). Відповідач повинен був оплатити отриманий товар відповідно до положень п.3.2 договору, а також з урахуванням висновків суду зроблених вище, до 01.12.2019 включно. Проте, оскільки 01.12.2019 є вихідним днем (неділя), в даному випадку граничним строком виконання Покупцем зобов`язання з оплати товару, отриманого за вищевказаною видатковою накладною, є 02.12.2019.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом вище, граничний строк оплати товару настав 02.12.2019, тому першим днем прострочення є 03.12.2019, з якого слід здійснювати нарахування 3% річних, а не з 02.12.2019, як вказано у позовній заяві та розрахунку 3 % річних.

Здійснивши перерахунок, суд встановив, що за період з 03.12.2019 по 14.09.2020 до стягнення з відповідача належить сума 8081,71 грн. 3% річних. У зв`язку із цим, в цій частині позовні вимоги задовольняються судом частково - в розмірі 8081,71 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3% річних судом відмовляється.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до рекомендацій, викладених в зазначеному листі Верховного Суду України, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

У разі якщо розрахунки позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру нарахувань (п. 1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14).

Як встановлено судом вище, відповідач повинен був здійснити оплату товару в термін до 02.12.2019 включно, отже, в даному випадку початком періоду нарахування втрат від інфляції є грудень 2019, в той час як позивач здійснив нарахування, починаючи з листопада 2019; також у розрахунку позивача не враховано індекс інфляції за грудень 2019, який становив 99,8%, тобто мала місце дефляція.

З огляду на вищезазначене, суд, здійснивши перерахунок, дійшов до висновку, що до стягнення з відповідача належить сума 4112,58 грн. втрат від інфляції за загальний період з грудня 2019 по липень 2020 (в межах заявленого позивачем граничного періоду). У зв`язку із цим, в цій частині позовні вимоги задовольняються судом частково - в розмірі 4112,58 грн. В іншій частині вимог про стягнення суми втрат від інфляції судом відмовляється.

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України).

В позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 11.02.2021 до початку судових дебатів представник позивача зазначив, що докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду після прийняття рішення по справі. У зв`язку із цим питання щодо розподілу судових втрат в цій частині судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "СЕАЛ", (69032, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 9) суму 343448 (триста сорок три тисячі чотириста сорок вісім) грн. 16 коп. основного боргу, суму 8081 (вісім тисяч вісімдесят одна) грн. 71 коп. - 3% річних, суму 4112 (чотири тисячі сто дванадцять) грн. 58 коп. інфляційних втрат, суму 5334 (п`яти тисяч триста тридцять чотири) грн. 64 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва