ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" лютого 2021 р. Cправа № 902/1112/20

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Сідлецької Ю.М.,

представника позивача за первісним позовом/відповідачів за зустрічним позовом (ТОВ "Цефей-Еко", ТОВ "Євростандарт") - Оніщука Є.О.,

у відсутності відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом (ТОВ Фірма "Поділля"),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (вул. Шосейна, буд. 5-А, с. Броники, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11772)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" (вул. Миру, село Голодьки, Хмільницький район, Вінницька область, 22064)

про стягнення 10 531 849,07 грн,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" (вул. Миру, село Голодьки, Хмільницький район, Вінницька область, 22064)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" (вул. Гастелло, буд. 52/1, м. Одеса, 65033)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (вул. Шосейна, буд. 5-А, с. Броники, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11772)

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" про стягнення 9212976 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" відповідно до Договору №2020/2 про відступлення права вимоги (цесії) стало новим кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" у правовідносинах, що виникли на підставі Договору поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" (Постачальник). При цьому позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" 9212976 грн основного боргу.

Ухвалою суду від 19.11.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1112/20 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.12.2020.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося, в т.ч. внаслідок задоволення відповідних клопотань учасників процесу.

11.12.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про визнання недійсним Договору поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020.

Ухвалою суду від 16.12.2020 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про визнання договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано його в одне провадження з первісним позовом у справі № 902/1112/20 та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 24.12.2020.

В межах підготовчого провадження у справі, строк якого протокольною ухвалою суду від 24.12.2020 продовжено на 30 днів, вчинено ряд процесуальних дій. Зокрема:

- учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору (Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Поділля" подано відзив на позовну заяву за первісним позовом (а.с.72-88, том 1); Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" - відповідь на відзив за первісним позовом (а.с. 1-104, том 2) та відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.222-231, том 1); Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" - відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.116-127, том 2);

- в ході підготовчого засідання 24.12.2020 судом в порядку ст. 46 ГПК України прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" про збільшення розміру позовних вимог, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. Відтак ціна первісного позову склала 10 531 849,07 грн, з яких: 527 250,16 грн - пеня; 210 958,87 грн - інфляційні втрати; 580 664,04 грн - 13% річних;

- за клопотанням представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" ряд оригіналів документів на підтвердження заявлених позовних вимог;

- ухвалою суду від 25.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" вих. № 12/01-21 від 25.01.2021 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документів.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію судового процесу та призначено справу до розгляду по суті на 10.02.2021.

Окремо слід зазначити, що представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" забезпечено участь у судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції.

На визначену дату та час у судове засідання з`явилися усі учасники справи, за винятком представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля". При цьому представника відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом (ТОВ Фірма "Поділля") про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином під розписку від 25.01.2021, яка міститься у матеріалах справи.

Дослідивши клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документів (вих. №12/02-1 від 09.02.2021) суд дійшов висновку про залишення такого клопотання без розгляду в силу приписів ч.2 ст.207 ГПК України, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. При цьому протокольною ухвалою відхилено як необґрунтоване клопотання вказаного учасника процесу про відкладення розгляду справи ( вих.12/02-2 від 10.02.2021), позаяк останнім не вказано обставин необхідності вчинення процесуальних дій, що вимагають особистої явки у судове засідання.

Представник ТОВ "Цефей-Еко" та ТОВ "Євростандарт" первісний позов підтримав у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог; щодо позовних вимог за зустрічним позовом заперечив, посилаючись на викладене у відповідних відзивах на позовну заяву. Крім того, представником не надано доказів, які б вказували на поважність причин неявки у судове засідання і не можливість скористатися альтернативними засобами участі.

В обґрунтування первісного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" вказує, що відповідно до Договору №2020/2 про відступлення права вимоги (цесії) воно стало новим кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" у правовідносинах, що виникли на підставі Договору поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" (Постачальник). При цьому позивач за первісним позовом посилається на неналежне виконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" 10 531 849,07 грн, з яких: 527 250,16 грн - пені; 210 958,87 грн - інфляційних втрат та 580 664,04 грн - 13% річних.

Суть заперечень відповідача за первісним позовом (ТОВ Фірма "Поділля") зводиться до того, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" заперечує укладення із Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" договору поставки нафтопродуктів від 05.03.2020 та отримання останнім товару за таким договором.

Відповідач за первісним позовом повідомляє про те, що ТОВ Фірма "Поділля" не виготовлялось на факсимілє підпису директора ОСОБА_1 і в своїй діяльності Товариство не використовувало факсимілє.

В підтвердження того, що ТОВ Фірма "Поділля" не отримувало у власність нафтопродуктів на загальну суму 9212976,00 грн від ТОВ "Євростандарт" відповідач за первісним позовом вказує на податкову декларацію з податку на додану вартість із додатком 2 (довідка про суму від`ємного значення звітного періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту Д2), додатком 5 (розшифровки податкових зобов`язань до податкового кредиту в розрізі контрагентів Д5) та квитанцію №2, яка підтверджує подання декларації з податку на додану вартість до ГУДПС У Вінницькій області.

Таким чином, на думку відповідача за первісним позовом, ТОВ Фірма "Поділля" не підтвердило своїми діями отримання нафтопродуктів на загальну суму 9212976,00 грн від ТОВ "Євростандарт" та не відобразило вказану операцію в бухгалтерському обліку та податковому обліку в зв`язку із відсутністю правових підстав та з причин того, що відповідачем не укладався вказаний договір поставки нафтопродуктів, не видавались довіреності та на підписувались накладні на отримання товару.

У відповіді на відзив на позовну заяву (за первісним позовом) ТОВ "Цефей-Еко" акцентує увагу, що на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості за первісним позовом надано договір, підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні і товарно-транспортні накладні. При цьому у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Окрім того, усі видаткові накладні та товарно-транспортні накладні скріплені печатками сторін, а ТОВ Фірма "Поділля" не подано доказів того, що третім особам було доведено факт зміни печатки, зокрема, доказів розміщення оголошення в засобах масової інформації про втрату печатки, оголошення про розшук такої печатки, повідомлення (звернення) до третіх осіб, контрагентів ТОВ Фірма "Поділля" про зміну печатки, звернення до правоохоронних органів про втрату печатки.

Також на підтвердження факту поставки товару ТОВ "Цефей-Еко" вказує на долучені до матеріалів справи податкові накладні та акцизні накладні, що свідчать про нарахування відповідачу податкового кредиту.

В свою чергу зустрічний позов обґрунтовано запереченням ТОВ "Фірма "Поділля" щодо укладення з ТОВ "Євростандарт" договору поставки нафтопродуктів від 05.03.2020 та отримання від ТОВ "Євростандарт" відповідного товару.

Позивач за зустрічним позовом/відповідач за первісним позовом вказує на фіктивність доказів на підтвердження отримання товару та відсутність волевиявлення ТОВ Фірма "Поділля" на отримання товару, внаслідок чого Договір поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020 підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з недодержанням в момент вчинення такого правочину вимог встановлених ч.3 ст. 203 ЦК України.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ТОВ "Цефей Еко" зазначає, що фіктивність договору поставки та підробки первинних документів на підтвердження здіснення відповідної господарської операції ТОВ Фірма "Поділля" не підтверджено належними та допустими доказами. При цьому сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Договору поставки та здійснено фактичні дії щодо виконання такого договору.

Так, відповідач 1 за зустрічним позовом звертає увагу, що схвалення правочину стороною може відбуватися як у формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи. При цьому ТОВ Фірма "Поділля" як сторона правочину, яка прийняла та не повернула товар по договору поставки не може оспорювати такий договір, оскільки прийняття товару свідчить про вчинення дій, які вказують на її волю зберегти дійсність правочину.

Відзив на ТОВ "Євростандарт" на зустрічну позовну заяву є аналогічним за змістом відзиву ТОВ "Цефей Еко".

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

05.03.2020 між ТОВ "Євростандарт" (Постачальник) та ТОВ Фірма "Поділля" (Покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів №1365 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти та сплатити Постачальнику його вартість на умовах і в строки, передбачені цим Договором. Асортимент, кількість, ціна, умови поставки партії Товару визначаються у видатковій накладній або акті прийому-передачі, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з пунктом 3.1. Договору Покупець гарантує, що на момент укладання даного Договору, він, зокрема, має право укладати даний Договір і виконувати свої зобов`язання за ним, оскільки є всі необхідні для цього повноваження від співвласників (засновників, учасників), будь-яких інших третіх осіб і відсутні будь-які обставини, які обмежують його право укласти й виконати даний Договір.

Ціна на Товар встановлюється у гривневому еквіваленті по курсу гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату поставки Товару. Якщо оплата Товару здійснюється Покупцем пізніше строку, зазначеного в п.5.3. Договору, ціна Товару підлягає зміні з урахуванням умов пункту 5.4. Договору. Ціна Товару зазначається в рахунку на оплату Товару і є дійсною на протязі строку, зазначеного в цьому рахунку, але не більше одного робочого дня з дати складання рахунку. Ціна Товару також фіксується у видатковій накладній або в акті прийому передачі Товару, які є невід`ємною частиною цього Договору (п.5.1. Договору).

За умовами п.5.3. Договору Покупець зобов`язується здійснити оплату за Товар у розмірі 100% не пізніше 1-го календарного дня з момент поставки Товару. Інші умови оплати можуть обумовлюватися сторонами у Додаткових угодах.

Пунктом 5.4. Договору сторони передбачили, що якщо на день оплати поставленого Товару, або, на вибір Постачальника, у день пред`явлення Постачальником вимоги до Покупця про оплату поставленого Товару, курс гривні до долара США на міжбанківському ринку України збільшився по зрівнянню з курсом гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату поставки Товару Покупець зобов`язаний доплатити Постачальнику суму коштів, яка виникла в зв`язку із збільшенням курсу гривні до долара США, що визначається відповідно до формули: Z = (Р*К1)/К2, де:

"Z" - ціна за одиницю поставленого Товару, яка отримана в результаті перерахунку у зв`язку із збільшенням курсу гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату оплати Товару або на дату пред`явлення вимоги про оплату) поставленого Товару (на вибір Постачальника);

"P" - ціна за одиницю поставленого Товару на дату його поставки;

"К1" - курс гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату оплати Товару або на дату пред`явленню вимоги про оплату поставленого Товару (на вибір Постачальника).

"К2" - курс гривні до долара США на міжбанківському ринку України на дату поставки Товару;

Джерелом для встановлення курсу гривні до долара США на міжбанківському ринку України є курс, визначений на вебсайті https://ibc.ua/ в розділі "Межбанк Онлайн" в стовбці "Offer сред.".

Підпунктом 5.4.1. Договору сторони погодили, що умови пункту 5.4. Договору регулюють компенсацію інфляційних втрат Постачальника.

Сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, визначеної від вартості неоплаченого Товару, за кожен день прострочення платежу. За прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті поставленого Товару більш ніж на сім календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також 13,5% річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до ст. 625 ЦК України (пункти 7.1., 7.2. Договору).

Разом з тим за умовами пунктів 7.6., 7.7. Договору сторони дійшли згоди, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється за весь час прострочення без обмеження, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. За всіма грошовими зобов`язаннями за Договором та штрафними санкціями (неустойка - штраф, пеня; відсотки) застосовується збільшена позовна давність тривалістю у 5 (п`ять) років.

Договір підписано з використанням факсимільного відтворення підписів керівників сторін, що обумовлено п.10.4 Договору. При цьому Договір скріплено печатками сторін.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання обома сторонами. Якщо після закінчення строку Договору, сторони не виявили бажання його розірвати, Договір автоматично продовжується на один календарний рік (п.8.1. Договору).

Факт поставки нафтопродуктів (дизельного палива) за Договором Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" на загальну суму 9212976 грн підтверджується видатковими накладними: № 2257 від 13.03.2020 (на суму 251 250 грн); № 3749 від 16.04.2020 (на суму 291 600 грн); №4096 від 24.04.2020 (на суму 461 900 грн); №4642 від 06.05.2020 (на суму 458 800 грн); №6687 від 11.06.2020 (на суму 310 800 грн); №7783 від 29.06.2020 (на суму 464 960 грн); №7786 від 29.06.2020 (на суму 496 000 грн); №8046 від 02.07.2020 (на суму 512 250 грн); №8047 від 02.07.2020 (на суму 491 360 грн); №8063 від 02.07.2020 (на суму 465 440 грн); №8237 від 04.07.2020 (на суму 529 706 грн); №8361 від 06.07.2020 (на суму 528 710 грн); №8559 від 09.07.2020 (на суму 657 400 грн); №8560 від 09.07.2020 (на суму 519 000 грн); №8696 від 10.07.2020 (на суму 657 400 грн); №8871 від 14.07.2020 (на суму 657 400 грн); №10385 від 31.07.2020 (на суму 562 650 грн); №10460 від 31.07.2020 (на суму 562 650 грн); №10570 від 04.08.2020 (на суму 326 700 грн).

Разом з тим 12.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростандарт" (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (Новий кредитор) укладено Договір №2020/2 про відступлення права вимоги (цесії), згідно з п.1.1. якого Первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги за Договором поставки №1365 від 05.03.2020 року на суму 9 212 976,00 (дев`ять мільйонів двісті дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень 00 копійок) грн з ПДВ., укладеним між ТОВ Фірма "Поділля" () (надалі - "Боржник") і Первісним кредитором (надалі - "Основний договір"), а Новий кредитор на умовах цього Договору приймає право вимоги, що належить Первісному кредитору за Основним договором.

За умовами цього Договору від Первісного кредитора переходять до Нового кредитора усі права та обов`язки Первісного кредитора, що виникли з Основного договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення даного Договору (1.2. Договору №2020/2 про відступлення права вимоги (цесії) від 12.08.2020).

За актом приймання передачі документів до Договору про відступлення права вимоги (цесії) №2020/2 від 12.08.2020 ТОВ "Цефей Еко" як Новий кредитор отримав документи на засвідчення права вимоги, а саме Договір поставки №1365 від 05.03.2020 та відповідні видаткові накладні на підтвердження заборгованості в сумі 9212 976 грн.

Внаслідок несплати ТОВ "Поділля" вартості поставленого дизельного палива за умовами п.5.3. Договору ТОВ "Цефей Еко" як Новий кредитор звернувся із відповідним позовом до суду щодо стягнення 10 531 849,07 грн, з яких: 9 212 976 грн - основний борг; 527 250,16 грн - пені; 210 958,87 грн - інфляційних втрат та 580 664,04 грн - 13% річних.

Визначаючись щодо позовних вимог за первісним позовом, суд зазначає таке.

Спірна заборгованість виникла за Договором поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020.

За приписами ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору поставки визначені статтями 266-271 Господарського кодексу України та статтями 669-692 Цивільного кодексу України.

Враховуючи дотримання форми та змісту щодо визначення істотних умов договору відсутні підстави вважати неукладеним Договір поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом заперечує підписання директором ТОВ Фірма "Поділля" Договору поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та використання у своїй діяльності факсимілє підпису директора Залуцького Л.В., суд зазначає, що вказані документи, окрім підпису у графі, зі сторони ТОВ Фірма "Поділля" містять відбиток печатки вказаного товариства, хоча остання і не є обов`язковим реквізитом документа. Відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Вимоги до видаткової накладної як і будь-якого первинного документа, передбачено ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

З поміж іншого, видаткова накладна як первинний документ має містити особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим ТОВ Фірма "Поділля" вказує, що в травні 2020 року було втрачено печатку товариства, відбиток якої міститься на оскаржуваному Договорі, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та довіреностях, у зв`язку з чим наказом від 20.05.2020 ТОВ Фірма "Поділля" затверджено новий зразок печатки, який використовується товариством з 20.05.2020 по теперішній час.

З огляду на викладене, суд зазначає, що наказ товариства про затвердження нового зразка печатки перебуває в межах внутрішньої діяльності товариства, при цьому факту втрати печатки не засвідчено третіми особами.

Більше того, ТОВ Фірма "Поділля" не надано журналів реєстрації вихідних документів товариства, які б підтверджували, що відповідний наказ мав місце саме 20.05.2020, а не створений після отримання первісного позову з метою заперечення обставин даної справи.

За наведених обставин, відсутні достатні підстави вважати доведеною обставину втрати відповідної печатки ТОВ Фірма "Поділля", доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки матеріали справи не містять.

У постанові КГС ВС від 23.07.2019 № 918/780/18 суд прийшов до висновку, що наявність печатки на оскаржуваному правочині, за умови відсутності доказів протиправності використання печатки чи доказів її втрати та/або доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки є додатковим аргументом на користь того, що правочин відповідав волі особи, від імені якої підписано оспорюваний документ та проставлено печатку.

Окрім того, здійснення відповідних господарських операцій щодо поставки дизельного палива ТОВ Фірма "Поділля" підтверджується фактом реєстрації ТОВ "Євростандарт" відповідних податкових та акцизних накладних.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу (ПК) України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Пунктом 231.1 статті 231 ПК України встановлено обов`язок платника податку при реалізації пального скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Згідно із п. 231.5. статті 231 ПК України при реалізації пального особа, яка реалізує пальне, зобов`язана в установлені терміни скласти акцизну накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних, така реєстрація вважається наданням акцизної накладної отримувачу пального. Акцизні накладні, які не надаються отримувачу пального, та акцизні накладні/розрахунки коригування, складені за операціями з реалізації пального суб`єктам господарювання та фізичним особам, які не є платниками акцизного податку, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

В силу пунктів 231.2-231.3 статті 231 ПК України форма та порядок заповнення акцизної накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Акцизна накладна складається платником податку в день реалізації пального при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.

Реєстрація акцизних накладних та/або розрахунків коригування у Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання. Підтвердженням особі, що реалізує пальне, про прийняття її акцизної накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру акцизних накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня (пункт 231.6 статті 231 ПК України).

Невідображення ТОВ Фірма "Поділля" господарських операцій за фактом поставки Товару за Договором у відповідний період не спростовує здійснення відповідної господарської операції, позаяк Податковим кодексом України передбачено можливість відображення такої операції в інший період, в т.ч. шляхом внесення відповідного коригування, що реєструється в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У постанові від 01.06.2020 у справі N 906/355/19 Верховний Суд зазначив, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару (Подібні висновки викладені Касаційним господарським судом у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15 та від 29.01.2020 у справі №916/922/19).

Таким чином, з огляду на сукупність наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено наявність договірних відносин між ТОВ "Євростандарт" та ТОВ Фірма "Поділля" щодо поставки товару та факт поставки товару відповідачу. При цьому в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором ТОВ Фірма "Поділля" не було здійснено оплати вартості поставленого ТОВ "Євростандарт" Товару, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Що стосується розбіжностей у нумерації довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_2 та посилання на неї у накладних, то суд виходив із того, що в матеріалах справи наявна належним чином оформлена довіреність від 01.05.2020 №4 (дійсна до 31.12.2020), інформація у якій щодо об`ємів продукції відповідає фактично отриманим об`ємам ОСОБА_2 по видатковим накладним. При цьому також наявні відповідні довіреності на отримання товару керівником ОСОБА_1 (№1 від 05.03.2020, №2 від 01.04.2020, №3 від 01.05.2020, які дійсні до 31.12.2020). При цьому суд також через призму сукупності та більшої вірогідності доказів, які вказують що відповідні господарські операції з поставки товару мали місце, вважає, що недоліки щодо не зазначення у деяких акцизних накладних реквізитів щодо адреси поставки є незначними та не впливають на суть вирішення спору.

Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 514 ЦК України внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Враховуючи дотримання вищезазначених законодавчих приписів, відповідно до Договору №2020/2 про відступлення права вимоги (цесії) ТОВ "Цефей Еко" стало новим кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" у правовідносинах, що виникли на підставі Договору поставки нафтопродуктів №1365 від 05.03.2020.

Оскільки позивачем за первісним позовом також заявлено до стягнення з ТОВ Фірма "Поділля" 527 250,16 грн - пені; 210 958,87 грн - інфляційних втрат та 580 664,04 грн - 13% річних, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, визначеної від вартості неоплаченого Товару, за кожен день прострочення платежу. За прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті поставленого Товару більш ніж на сім календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також 13,5% річних від простроченої суми заборгованості, відповідно до ст. 625 ЦК України (пункти 7.1., 7.2. Договору).

Окрім того, за умовами пунктів 7.6., 7.7. Договору нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань здійснюється за весь час прострочення без обмеження, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. За всіма грошовими зобов`язаннями за Договором та штрафними санкціями (неустойка - штраф, пеня; відсотки) застосовується збільшена позовна давність тривалістю у 5 (п`ять) років.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та відсотків річних, визначивши вірні періоди нарахування в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення пені в сумі 522 328, 22 грн та 13,5 річних в сумі 577 040,91 грн та, відповідно, про задоволення вказаних вимог у визначених судом сумах. При цьому у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" 4921,94 грн - пені та 3623,13 грн - 13,5% річних слід відмовити, позаяк такі суми заявлено безпідставно.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, то у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, інфляційні нарахування, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не стягуються. В такому випадку втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц). При цьому підпунктом 5.4.1. Договору сторони погодили, що умови пункту 5.4. Договору регулюють компенсацію інфляційних втрат Постачальника, тобто такий пункт містить пряму вказівку на компенсацію інфляційних втрат за рахунок курсової різниці.

З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом 210 958,87 грн інфляційних втрат є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, наведених вище.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 154 685,18 грн, в решті витрати на сплату судового збору в сумі 3292,57 грн залишаються за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко".

Вирішуючи питання обґрунтованості зустрічного позову суд акцентує увагу, що позиція Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" у даному спорі є неоднозначною. Зокрема, вказаний учасник судового процесу заперечує факт укладення спірного договору та водночас просить визнати такий договір недійсним. При цьому наявність (чи відсутність) факту досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору може впливати лише на те, чи договір є укладеним (частина перша статті 638 ЦК України) і жодним чином не може засвідчувати наявність підстав для визнання недійсним оспорювного договору. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц щодо того, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч.2 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Разом з тим Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" не доведено відсутності волевиявлення такого учасника правочину на момент укладення Договору. При цьому факт поставки Товару за Договором встановлено в межах розгляду первісного позову у даній справі, що свідчить про спрямованість Договору на реальне настання правових наслідків.

Невідповідність спірного Договору нормам законодавства судом не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, внаслідок чого в силу приписів ст.129 ГПК України витрати на сплату судового збору за зустрічним позовом в сумі 2102 грн залишаються за Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля".

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" (вул. Миру, село Голодьки, Хмільницький район, Вінницька область, 22064; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" (вул. Шосейна, буд. 5-А, с. Броники, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11772; ) 9 212 976 грн - основного боргу; 522 328, 22 грн - пені; 577 040,91 грн - 13,5% річних та 154 685,18 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні за первісним позовом 4921,94 грн - пені; 3623,13 грн - 13,5% річних та 210958,87 грн - інфляційних втрат відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 3292,57 грн залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко".

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю

5. Витрати на сплату судового збору за зустрічним позовом в сумі 2102 грн залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля".

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 лютого 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - ТОВ Фірма "Поділля" - вул. Миру, село Голодьки, Хмільницький район, Вінницька область, 22064; @mail.gov.ua;

4,5 - ТОВ "Євростандарт" - вул. Гастелло, буд. 52/1, м. Одеса, 65033; ;

6,7 - ТОВ "Цефей-Еко" - вул. Шосейна, буд. 5-А, с. Броники, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11772; .