ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року Справа № 915/1686/19

м.Миколаїв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КИТ Екатеринбург»,

(юридична адреса: 620146, Російська Федерація, м.Екатеринбург, вул. Амундсена, буд. 65, адреса для листування: 54030, м.Миколаїв, вул. Шевченко, 42/18, ідентифікаційний код 907).

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні позивача: Дочірнє підприємство «Торжок»,

(54020, м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 108, ідентифікаційний код 32143382).

до відповідача-1: Департаменту з надання адміністративних послуг

Миколаївської міської ради,

(54001, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ідентифікаційний код 41210422).

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача-1: ОСОБА_1 ,

( АДРЕСА_1 ).

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-Кондитер»,

(54020, м.Миколаїв, вул. Декабристів, буд. 41, корп.. 14, ідентифікаційний код 33003658).

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікінвест2017»,

(54020, м.Миколаїв, вул. Декабристів, буд. 41/23А, ідентифікаційний код 41083979).

Суддя Ткаченко О.В.

В судовому засіданні 11.02.2021р. приймали участь представники:

від позивача: Олейнікова С.С., за ордером.

від ДП «Торжок»: Подцикіна О.Ю., за довіреністю.

від відповідача-1: представник не з`явився,

від ТОВ «Первомайск-Кондитер»: Ферлій А.А., за довіреністю та ордером

від ТОВ «Нікінвест2017»: Ферлій А.А., за довіреністю та ордером;

СУТЬ СПОРУ: визнання незаконними та скасування рішень про реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

04.07.2019р. за вх. №11241/19 Товариство з обмеженою відповідальністю «КИТ Екстеринбург» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом б/н від 04.07.2019р. до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради та ТОВ «Первомайськ-Кондитер», в якому просить визнати незаконними та скасувати два рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 1) індексний номер 34034747 від 25.02.2017р. на нерухоме майно - нежитлову будівлю загальною площею 5023,7 кв.м, що розташована за адресою м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 108, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; 2) індексний номер 34032402 від 24.02.2017р. на нерухоме майно - нежитлову будівлю загальною площею 21347,4 кв.м, що розташоване за адресою м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 108/5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; які прийняті державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Глушак Ольгою Олегівною.

У цій же позовній заяві позивач зазначає про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних позовних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відповідача, на стороні позивача - ДП «Торжок» та на стороні відповідача - ТОВ «Нікінвест2017».

Ухвалою суду від 09.07.2019р. позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення встановлених судом недоліків - 5 днів з дня отримання ухвали.

17.07.2019р. до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 09.07.2019р. При цьому, належним чином засвідчених копії документів, доданих до позовної заяви позивач суду не надав.

Ухвалою суду від 24.07.2019р. було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні позивача - ДП «Торжок» та в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні відповідача-2 - ТОВ «Нікінвест2017», призначено підготовче засідання на 19.09.2019р.

14.08.2019р. від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнає, просить суд у задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що він належним чином набув права нового кредитора по відношенню до основного боржника та іпотекодавця - ДП "Торжок" та у відповідності до вимог чинного законодавства та застережень що містяться в іпотечних договорах, відповідач-2 направив повідомлення про відступлення права вимоги основному боржнику та з метою інформування - поручителю - ТОВ "КИТ Єкатеринбург". У зв`язку з невиконанням основним боржником вимог нового кредитора, останній скористався своїм правом іпотекодержателя, передбаченим нормами Закону України "Про іпотеку" та прийняв рішення про задоволення своїх вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Відповідач-2 зазначає, що виникнення, припинення та перехід прав власності на нерухоме майно відбувся на підставі договору банківського кредиту від 19.05.2006р. №19/К-К, договорів іпотеки від 19.05.2006р. №2563 та від 08.09.2008р. №4516 та договорів відступлення прав вимоги від 13.12.2016р. в межах правовідносин між кредитором (іпотекодержателем) - ТОВ «Первомайськ-Кондитер» та боржником - ДП «Торжок». При цьому існування у позивача статусу солідарного боржника за зобов`язаннями основного боржника не може утворювати для нього жодних прав вимоги по відношенню до кредитора та, відповідно, не може призвести до порушення будь-яких прав поручителя, за умови відсутності жодних вимог до нього з боку кредитора.

16.08.2019р. позивач надав суду належним чином засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви, відповідно до ухвали суду від 24.07.2019р.

22.08.2019р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує проти тверджень відповідача-2, вважає свої права порушеними, а позов таким, що підлягає задоволенню, зазначаючи, що зі змісту повідомлення, яке було направлено на його адресу новим кредитором, та виходячи з норм Закону України «Про іпотеку» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивач зробив висновок, що він є боржником, відміннім від іпотекодавця, оскільки він є відповідальною особою перед ТОВ «Первомайцськ-Кондитер» за виконання основного зобов`язання - сплату заборгованості по кредитному договору.

05.09.2019р. від Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника департаменту на підставі матеріалів у справі. У вказаній заяві відповідач-1 також повідомив суд, що державний реєстратор ОСОБА_1. звільнена за власним бажанням 10.11.2017р.

Ухвалою суду від 19.09.2019р. було продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 22.10.2019р.

22.10.2019р. від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує, зазначаючи про дотримання державним реєстратором в ході перевірки та реєстрації права власності на спірне нерухоме майно вимог чинного законодавства України.

Судове засідання, призначене на 22.10.2019р. не відбулось, про що учасникам справи було направлено відповідне повідомлення.

Ухвалою суду від 01.11.2019р. підготовче провадження було призначено на 28.11.2019р.

Ухвалою суду від 28.11.2019р. учасників справи було повідомлено, що підготовче засідання відкладено на 19.12.2019р.

19.12.2019р. від позивача до суду надійшли письмові пояснення стосовно суті заявлених позовних вимог, відповідно до яких він зазначив, що у нього була фінансова можливість виконати зобов`язання замість основного боржника, надавши суду бухгалтерську звітність за 2016 рік, також зазначив, що на спірне нерухоме майно були накладені обтяження, а також пояснив, що відповідач-2 надав державному реєстратору відомості щодо повідомлення ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» про відступлення прав вимоги та поштову квитанцію про відправлення такого повідомлення, що на думку позивача свідчить про те, що відповідач-2 визнав ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» боржником.

19.12.2019р. від відповідача ТОВ «Первомайськ-Кондитер» до суду надійшли додаткові письмові пояснення на позову заяву, відповідно до яких він зазначив, що в силу приписів ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації та за змістом ст.3 вказаного Закону у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відтак будь-які вимоги ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» на предмети іпотеки мають нижчий пріоритет ніж вимога іпотекодержателя - ТОВ «Первомайськ-Кондитер».

Ухвалою суду від 19.12.2019р. учасників справи було повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 29.01.2020р.

28.01.2020р. від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме залучити у якості співвідповідача ОСОБА_1 та замінити відповідача-1, як неналежного, або вирішити питання про визнання відповідача-1 неналежним у даному судовому процесі.

29.01.2020р. від позивача до суду надійшли пояснення щодо належного відповідача, в який він заперечує проти заявленого клопотання, вважаючи належним відповідачем саме Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

За результатами розгляду вказаних клопотань, ухвалою суду від 29.01.2020р. у задоволенні клопотання відповідача-1 про залучення співвідповідачем/визнання неналежним відповідачем було відмовлено, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні відповідача-1 ОСОБА_1., яка виконувала функції державного реєстратора при здійснення оспорюваних реєстраційних дій, зобов`язано позивача скерувати на адресу ОСОБА_1 копію позовної заяви та доданих до неї документів (після отримання судом відомостей про її адресу проживання/реєстрації), постановлено зробити запит до Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області щодо отримання відомостей про місце проживання/реєстрацію гр. ОСОБА_1 . Вказану ухвалу суду скерувати на адресу ОСОБА_1 після отримання судом відомостей про місце проживання/реєстрацію ОСОБА_1 , повідомлено учасників справи, що підготовче засідання відбудеться 10.02.2020р.

З огляду на відсутність відомостей щодо місця проживання/реєстрації гр. ОСОБА_1 станом на 10.02.2020р. та отриманням таких даних 14.02.2020р., ухвалою суду від 17.02.2020р. учасників справи було повідомлено, що підготовче засідання відбудеться 12.03.2020р.

25.02.2020р. позивач із супровідним листом надав суду докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу гр. ОСОБА_1

12.03.2020р. від Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради до суду надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог, в яких відповідач-1 зазначає, що при реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до умов договорів іпотеки від 19.05.2006р. та від 08.09.2008р. державним реєстратором не було порушено жодних прав позивача, та в силу приписів ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). З огляду на відсутність такої вимоги, зважаючи на те, що позивач не може в даному випадку набувати прав для третіх осіб, оскільки він не був власником спірного майна, відповідач-2 зазначає про відсутність предмету спору та клопоче про закриття провадження у справі відповідно до приписів ст. 231 ГПК України.

За результатом розгляду заявленого клопотання відповідача-1 суд ухвалою від 12.03.2020р. у його задоволенні відмовив, зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/1890/19.

18.11.2020р. від відповідача-2 до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020р. було скасовано рішення суду від 03.02.2020р. у справі №915/1890/19 та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.11.2020р. провадження у справі було поновлено, підготовче засідання призначено на 03.12.2020р.

Ухвалою суду від 03.12.2020р. підготовче провадження було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2021р.

Розгляд справи по суті був відкладений на 11.02.2021р., про що учасникам справи було повідомлено судом шляхом направлення відповідної ухвали від 21.01.2021р.

В судовому засіданні представник позивача наполягає на своїх позовних вимогах, зазначаючи про їх наявність.

Представник відповідача-2 підтримує подані у відзиві та поясненнях заперечення, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача-1 та третьої особи без самостійних позовних вимог на стороні відповідача-1 в судове засідання не з`явились.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач-1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, ухвала від 21.01.2021р., направлена на адресу гр. ОСОБА_1 , повернулась без вручення з відміткою органу поштового зв`язку - «Адресат відсутній за вказаною адресою», тому в силу приписів ч.6 ст. 242 ГПК України, вказана особа вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні 11.02.2021р. суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення у справі до 12.02.2021р.

Після виходу з нарадчої кімнати судом у відповідності до ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши присутніх в судових засіданнях представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

встановив:

19.05.2006р. за №19/К-К між дочірнім підприємством «Торжок» ТОВ «КИТ-Кэпитал», як позичальником, та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», як кредитодавцем, був укладений кредитний договір №19/К-К, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 4000000,0 дол.США з терміном користування кредитом до 16-00 години 18 травня 2011 року під 12% річних (п.п.1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 договору).

В забезпечення за кредитним договором ДП «Торжок» передало за договором від 19.05.2006р. у іпотеку банку нежитловий об`єкт за адресою: м.Миколаїв, вул.Мала Морська, 108 (а.с. 15-24 т.1) зі змінами та доповненнями; та за договором від 08.09.2008р. у іпотеку банку нежитлову будівлю за адресою: м.Миколаїв, вул.Мала Морська, 108/5 (а.с.25-34 т.1).

В подальшому, 11.03.2014р. за №19/К-КЛ-П між ТОВ «КИТ Єкатеринбург», як поручителем, та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», як кредитором, бук укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання ДП «Торжок» наступних зобов`язань, що випливають з кредитного договору №19/К-К від 19.05.2006р., а саме: на суму зобов`язання щодо виплати кредитору процентів за користування кредитом, що нараховані/будуть нараховані за січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року; зобов`язання повернення частини основної суми кредиту в сумі 300000,0 дол. США з терміном сплати 28.02.2014 - 150000,0 дол. США та 31.03.2014р. - 150000,0 дол. США (а.с.35-36 т.1).

До вказаного договору поруки договорами від 28.03.2014р. та від 07.07.2014 вносились зміни в частині збільшення суми зобов`язання основного боржника, за виконання якого поручається товариство «КИТ Єкатеринбург», а саме - додатково до первісно визначених сум відсотків за період січень-березень 2014 року, банк та поручитель узгодили, що останній поручається за виконання основним боржником зобов`язань зі сплати відсотків за період квітень-серпень 2014 року та зобов`язань з повернення основної суми кредиту у загальному розмірі 1100000,0 дол. США (платежі за період з лютого 2014 року по серпень 2014 року включно).

Розділом 2 договору поруки його учасники узгодили права та обов`язки сторін, а саме, поручитель зобов`язався в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором погасити протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов`язань заборгованість по кредитному договору, а саме: погасити частину основної суми кредиту, визначену в п.1.1 цього договору; погасити суму процентів, визначену в пункті 1.1 цього договору (п.2.1).

Відповідно до умов п. 2.2 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором всіма своїми грошовими коштами та всім своїм майном.

Кредитор зобов`язався письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобов`язань (п.2.3 договору).

В силу умов п.2.5 договору, після виконання зобов`язань перед кредитором, поручитель має право регресної вимоги до боржника.

Також умовами п. 2.7 договору, його учасники погодили, що поручитель має право самостійно здійснити погашення заборгованості по кредитному договору, сплативши частину основної суми кредиту та відсотків, визначені в п.1 договору поруки.

Банк з 21.11.2014 визнаний неплатоспроможним, а з 20.03.2015 знаходиться в стадії ліквідації.

28 листопада 2016 року за №7262 між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», як банком, та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк», як новим кредитором, був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого банк передав новому кредитору право вимоги за вказаним кредитним договором.

Також 13.12.2016р. за реєстр. №№1594, 1593 банк передав новому кредитору права вимоги за вказаними іпотечними договорами.

Товариство «ФК «Фінмарк», в свою чергу, як первісний кредитор, 13.12.2016р. за №071/11-16К уклало з ТОВ «Первомайськ-Кондитер», як з новим кредитором, договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого новому кредитору були передані права вимоги за кредитним договором №19/К-К від 19.05.2006р., договорами іпотеки №2563 від 19.05.2006р. з усіма змінами та доповненнями та №4516 від 08.09.2008 зі змінами та доповненнями, договором застави майнових прав №19/К-К-З від 27.01.2011р. зі змінами та доповненнями та договором поруки №19/К-КЛ-П від 11.03.2014р.

Відповідно до умов п.3 вказаного договору, новий кредитор зобов`язався повідомити боржника, поручителя про відступлення права вимоги за основним договором протягом 5 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним основним договором.

Договори про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами між ТОВ «ФК «Фінмарк» та ТОВ «Первомайськ-Кондитер» були посвідчені нотаріально 13.12.2016р. за реєстр. №№1596, 1595.

16.12.2016р. новий кредитор - ТОВ «Первомайськ-Кондитер» направив основному боржнику - ДП «Торжок» (а.с.116-118 т.1) та поручителю - ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» (а.с.172-173 т.1).

Судом встановлено, що вказані повідомлення за своїм змістом є ідентичними, різниця у текстах складає лише зазначення адресатів.

Позивач зазначає, що отримав вказане повідомлення 17.01.2017р. що підтверджується копією звіту про відстеження поштового відправлення (а.с.175 т.1).

26 січня 2017 року ТОВ «Первомайськ-Кондитер» звернулось до державного реєстратора за реєстрацією права власності на нерухоме майно на нежитлові будівлі по вул. Мала Морська, 108 та вул. Мала Морська, 108/5, та державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення державної реєстрації прав з огляду на встановлену наявність заборон вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, прийняту на підставі ухвали Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2016р. у справі №915/473/15.

24 лютого 2017 року державним реєстратором було розглянуто заяви ТОВ «Первомайськ-Кондитер» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняті 26.01.2017р. та вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі у м.Миколаєві по вул. Мала Морська, 108 та вул. Мала Морська, 108/5 за ТОВ «Первомайськ-Кондитер».

Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» до суду з даним позовом.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частинами першою, другою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення, невизнання або оспорення прав чи законних інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або законних інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Наведені висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18

Таким чином, суд має перевірити наявність у особи, яка звертається з позовом, порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано цей позов, з`ясувати, у чому полягає порушення цих прав та інтересів. При цьому обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, становлять підставу позову, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення. При цьому відсутність порушення права особи є підставою для відмови в позові, оскільки саме порушене (оспорюване) право та інтерес підлягають захисту.

Предметом позову у цій справі є заявлена позивачем вимога про визнання незаконними та скасування двох рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, відповідно до яких було зареєстровано право власності на дві нежитлові будівлі, що належали на праві приватної власності дочірньому підприємству «Торжок» та право власності на які було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-Кондитер».

Позивач - ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» вважає такі дії ТОВ «Первомайськ-Кондитер» та державного реєстратора незаконними, а рішення про державну реєстрацію прав власності на вказані нежитлові будівлі - такими, що підлягають скасуванню з огляду на недотримання товариством «Первомайськ-Кондитер» 30-ти денного строку з дня отримання товариством «КИТ-Єкатеринбург» повідомлення для виконання основного зобов`язання за боржника - ДП «Торжок», як це передбачено нормами ст. ст. 35, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», та з огляду на недотримання державним реєстратором п.2 ч.3 ст.10, п.1 ч.1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р. та незупиненням державної реєстрації прав через неподання (відсутність) документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання ТОВ «КИТ-Єкатеринбург» письмової вимоги іпотекодержателя.

Відповідно до норм ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 1 статті 35 вказаного Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 1 цього ж Закону визначено, що: основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання.

Отже, нормами Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки.

Позивач, в даному випадку, на підставі умов договору поруки від 11.03.2014р., вважає себе боржником, відмінним від іпотекодавця, та зазначає, що у випадку надання йому 30-денного строку, він виконав би зобов`язання замість основного боржника - ДП «Торжок» та отримав право на задоволення своїх вимог шляхом переважного права визнання права власності на спірне нерухоме майно.

В силу умов договору поруки, позивач є солідарним боржником ДП «Торжок» за виконання обумовленої частини основного зобов`язання та у випадку виконання зобов`язання перед кредитором поручитель має право регресної вимоги до боржника.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Нормами чинного законодавства (Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку») не передбачено автоматичної заміни сторони іпотекодержателя у договорі іпотеки при виконанні основного зобов`язання не боржником-іпотекодавцем, а іншою особою, яка не є власником предмета іпотеки.

В даному випадку, якщо інша особа, яка не є власником предмета іпотеки виконує зобов`язання перед кредитором шляхом перерахування грошових коштів, як солідарний боржник, вона набуває права на зворотну вимогу до іншого солідарного боржника за вирахуванням частки, яка припадає на таку особу.

Умовами договору поруки від 11.03.2014р. №19/К-КЛ-П не встановлено право поручителя (позивача у даній справі) на отримання права задовольнити свої вимоги за рахунок об`єктів іпотеки, які належать основному боржнику.

При цьому, умовами вказаного договору поруки не надано поручителю права виконання усього зобов`язання в повному обсязі за основного боржника, умовами п.1.1 даного договору чітко визначені межі та суми виконання основного зобов`язання.

Умови договорів іпотеки від 19.05.2006р. реєстр. №2563 зі змінами та доповненнями та від 08.09.2008р. реєстр. №4516 також не містять такого застереження.

Отже, виконання позивачем (ТОВ «КИТ-Екатеринбург»), як солідарним боржником обумовленої договором поруки частини зобов`язання основного боржника-власника іпотечного майна (ДП «Торжок»), не надає йому права стати іпотекодержателем та визнати за собою право власності на об`єкти нерухомого майна, належні основному боржнику, які були предметами договорів іпотеки.

Судом також прийнято до уваги те, що фактично право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано на ТОВ «Первомайськ-Кондитер» 24 та 25 лютого 2017 року, отже, позивач мав достатньо часу для звернення до нового кредитора та з`ясування умов виконання ним зобов`язання замість основного боржника.

Між датою отримання позивачем повідомлення про заміну кредитора (17.01.2017р.) та реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Первомайськ-Кондитер» (24,25.02.2017р.) минуло більше 30 днів.

Господарський суд вважає за доцільне відзначити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

З огляду на положення статті 4 ГПК України, і статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем у даному випадку обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як вже було зазначено, Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), роз`яснив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України).

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (наведену правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В ході розгляду справи, судом було встановлено відсутність у позивача саме його права, порушеного діями державного реєстратора та ТОВ «Первомайськ-Кондитер» при реєстрації права власності за останнім на нерухоме майно, яке було предметом іпотеки за іпотечними договорами від 19.05.2006р. реєстр. №2563 та від 08.09.2008р. реєстр. №4516 та належало на праві власності не позивачу а ДП «Торжок».

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Судові витрати, відповідно до норм ст. 129 ГПК України, підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «КИТ Екатеринбург», (юридична адреса: 620146, Російська Федерація, м.Екатеринбург, вул. Амундсена, буд. 65, адреса для листування: 54030, м.Миколаїв, вул. Шевченко, 42/18, ідентифікаційний код 907).

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Дочірнє підприємство «Торжок», (54020, м.Миколаїв, вул. Мала Морська, 108, ідентифікаційний код 32143382).

відповідач-1: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, (54001, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ідентифікаційний код 41210422).

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ).

відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-Кондитер», (54020, м.Миколаїв, вул. Декабристів, буд. 41, корп.. 14, ідентифікаційний код 33003658).

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікінвест2017», (54020, м.Миколаїв, вул. Декабристів, буд. 41/23А, ідентифікаційний код 41083979).

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складений та підписаний « 22» лютого 2021 року.

Суддя О.В. Ткаченко