ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
18.02.2021 Справа № 905/242/21
Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Огулла Юрія Олександровича заборгованості у розмірі 8000,00 грн,
До Господарського суду Донецької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Огулла Юрія Олександровича заборгованості у розмірі 8000,00грн.
В обґрунтування вимог, викладених у заяві про видачу судового наказу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» посилається на те, що 03.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» та Фізичною особою-підприємцем Огуллом Юрієм Олександровичем укладено договір транспортного експедирування №20 від 03.08.2020, за умовами якого експедитор (заявник) замовляє, а перевізник (боржник) здійснює автомобільне перевезення вантажів по всій території України за заявками експедитора, погодженими сторонами.
03.08.202020 сторонами підписано заявку №1 до договору №20 від 03.08.2020 на перевезення вантажу автомобільним транспортом по Україні на суму 9000,00 грн та 04.08.2020 перевізником сформовано та надіслано експедитору рахунок-фактуру №16 на суму 9000,00 грн.
04.08.2020 сторонами підписано акт виконаних робіт (надання послуг) №13.
Як стверджує заявник, 21.08.2020 ним було сплачено на рахунок ФОП Огулло Ю.О. 8000,00 грн згідно рахунку-фактури №16 від 04.08.2020, що, на його думку, підтверджується платіжним дорученням №6213 від 21.08.2020.
Заявник стверджує, що 08.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» помилково перерахувало 9000,00 грн на рахунок ФОП Огулло Ю.О згідно рахунку-фактури №16 від 14.08.2020, що підтверджується платіжним дорученням №6457 від 08.09.2020.
У зв`язку з наведеним заявником було направлено боржнику претензію про повернення помилково перерахованих коштів у розмірі 8000,00 грн.
Однак, боржник відповіді на вказану претензію не надав, грошові кошти не повернув.
Таким чином, заявник вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» було помилково перераховано грошові кошти у розмірі 8000,00 грн, а тому наявні підстави для їх стягнення з боржника у порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4)інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Суд вважає за необхідне зазначити, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.
Так, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Вимоги до письмової форми договору викладено в ст. 207 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що вимоги заявника суперечить нормам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є вимогами про стягнення заборгованості за договором, а сам позивач обґрунтовує їх ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка міститься в розділі - «Недоговірні зобов`язання».
Таким чином, стягнення з боржника помилково перерахованих грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України не є наслідком порушення ним зобов`язання за договором, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе зобов`язань, а з інших підстав.
З огляду на викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Оскільки заявником не дотримано вимог ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку щодо відмови у видачі судового наказу.
При цьому, відповідно до положення ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.
Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.
Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрологістика Україна» у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Огулла Юрія Олександровича заборгованості у розмірі 8000,00 грн.
Дата складання та підписання повного тексту ухвали 18.02.2021.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова