ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" лютого 2021 р. Справа № 911/3555/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія", 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 8 В

до Назаренко Алли Дмитрівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі", 08132, Київська область, місто Вишневе, вулиця Київська, будинок 2-Б

про стягнення 29 078,59 грн за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 420016917 від 01.01.2019

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до господарського суду з позовом до Назаренко Алли Дмитрівни про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 420016917 від 01.01.2019 у розмірі 29 078,59 грн, з яких 23 428,30 грн заборгованість за спожиту електричну енергію, 3 734,13 пеня, 916,03 грн 3% річних та 1 000,13 грн інфляційні.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 420016917 від 01.01.2019, який укладено шляхом приєднання відповідача до умов вказаного договору, опублікованого на веб-сайті позивача, шляхом фактичного споживання відповідачем електричної енергії.

В обґрунтування щодо господарської юрисдикції даного спору позивач послався на суб`єктний склад та зміст правовідносин сторін, які виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою статусу ФОП не припинились. Позивач послався на правову позицію? викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18.

Справа розглядається за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі".

Відповідно до частини шостої статті 176 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Судом було зроблено відповідний запит від 11.12.2020 до Відділу обліку та моніторингу інформації про місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) Назаренко Алли Дмитрівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

23 грудня 2020 року від Відділу обліку та моніторингу інформації про місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшла відповідь, в якій зазначено, що місце проживання Назаренко Алли Дмитрівни зареєстрованим не значиться.

Частиною десятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України визначено, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; даною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

На виконання вимог частини десятої статті 176 Господарського процесуального кодексу України Господарським судом Київської області на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено оголошення від 29.12.2020 у справі № 911/3555/20 про розгляд даної справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що вказаний позов не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Звідси загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ визначений за правилами іншого судочинства.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

Із матеріалів справи вбачається, що ФОП Назаренко Алла Дмитрівна з 10.07.2007 була споживачем та отримувала послуги з постачання електричної енергії від вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання - Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго"; об`єкт споживання - торговий комплекс за адресою смт Макарів, вул. Леніна, 68, що підтверджується договором про постачання електричної енергії № 312.

На час виникнення між сторонами у справі правовідносин (укладення Договору № 312) пов`язаних з передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, відносини було урегульовано Законом України "Про електроенергетику" та іншими нормативно-правовими актами, зокрема ПКЕЕ.

Однак, вказаний Закон втратив чинність на підставі введення в дію Закону України № 2019-VIII від 13.04.2017 "Про ринок електричної енергії", який набрав чинності 11.06.2017.

З набранням чинності вказаного нормативно-правового акту змінено засади регулювання взаємовідносин між споживачами електричної енергії з постачальниками, операторами систем розподілу та іншими учасниками ринку електричної енергії. Зокрема, визначено нову модель системи договірних відносин на роздрібному ринку електроенергії.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - ПРРЕЕ).

Як визначено пунктом 1.1.1 ПРРЕЕ, вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами; учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Відповідно до пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" є електропостачальником, який отримав ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429 і, відповідно, є постачальником універсальної послуги.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 Цивільного кодексу України).

Договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Положеннями пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Як зазначає позивач, враховуючи фактичне споживання електричної енергії між Фізичною особою-підприємцем Назаренко А.Д. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 420016917 від 01.01.2019 на умовах, які розроблені Електропостачальником, та який опубліковано на офіційному веб-сайті ТОВ "Київська обласна ЕК", без викладення його в паперовій формі.

З викладених позивачем обставин вбачається, що заборгованість за спожиту електричну енергію у відповідача у розмірі 23 428,30 грн виникла за період з 01.01.2019 по 26.09.2019 та зазначає, що копії неоплачених рахунків за електроенергію додано до позовної заяви.

Дослідивши розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію (активна енергія), викладений позивачем у позовній заяві, та долучені неоплачені рахунки за електроенергію, судом встановлено, що заборгованість у сумі 23 428,30 грн виникла за період з 01.06.2019 по 26.09.2019.

Тобто, неоплаченими рахунками є рахунок-фактура № за червень 2019 року від 27.06.2019; є рахунок-фактура № за липень 2019 року від 25.07.2019; є рахунок-фактура № за серпень 2019 року від 27.08.2019; є рахунок-фактура № за вересень 2019 року від 26.09.2019. Виставлені електропостачальною компанією рахунки на оплату за період з 01.01.2019 по 27.05.2019 ФОП Назаренко А.Д. сплачені (копії платіжних доручень містяться в матеріалах позовної заяви)

Разом з тим з матеріалів позовної заяви та із отриманого судом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 23 судом встановлено, що фізична особа-підприємець Назаренко Алла Дмитрівна припинила свою підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що 16.05.2019 до реєстру внесено відповідний запис.

Відповідно до частини дев`ятої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Однак, викладені обставини вказують на те, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію виникла за період з 01.06.2019 по 26.09.2019, коли електрична енергія споживалась фізичною особою Назаренко А.Д. , а не фізичною особою-підприємцем.

У частині першій статті 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена параграфом 1 Глави 2 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, згідно зі статтею 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

З поданої позивачем позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості, котра виникла поза межами господарських відносин, що існували між сторонами на підставі договору № 420016917 від 01.01.2019, споживачем по якому була фізична особа-підприємець Назаренко Алла Дмитрівна. При цьому, за визначений позивачем позовний період та станом на момент звернення до суду відповідачем є фізична особа.

Цей спір виник не в господарських відносинах, відповідач не є підприємцем, отже, за предметною та суб`єктною юрисдикцією цей спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд роз`яснює позивачу, що даний спір віднесено до юрисдикції місцевого районного суду в порядку цивільного судочинства.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що згідно з пунктом 5 частини першої статті7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом). Станом на момент винесення ухвали, клопотання відсутні.

Керуючись статтями 4, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Провадження у справі № 911/3555/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано: 25.02.2021