ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м.Дніпро Справа № 904/3621/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.,

судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2020, суддя Панна С.П., повне рішення складено 25.09.2020, у справі №904/3621/20

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 15 838,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни, про стягнення суми основного боргу , що складає 6 600,00 грн., втрат від інфляції в сумі 124, 55 грн., три проценти від простроченої суми, що складають 113,28 грн., штраф у розмірі 5 400 грн., суму дострокової сплати винагороди (Роялті) в сумі 3 600,00 грн., витрати на правову допомогу, та сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати роялті за використання в комерційній діяльності музичних творів на підставі договору №КБР - 33/01/15 від 01.02.2015.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2020 у справі №904/3621/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни на користь Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» заборгованість у розмірі 6 600,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 125,55 грн. за період з червня 2019 р. по червень 2020 р. та 3% річних у розмірі 113,28 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 27.05.2019 по 27.05.2020, штраф у розмірі 5400,00 грн., суму дострокової сплати винагороди у розмірі 3 600,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішення мотивовано невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати роялті за використання в комерційній діяльності музичних творів на підставі Договору. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Буряк Людмила Олександрівна звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2020 у справі №904/3621/20, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент звернення до суду і на теперішній час позивач не має статусу ОКУ, а отже не діє від імені правовласників і таким чином не є належним позивачем у справі та не має права звертатися до суду із стягнення винагороди - роялті.

Судом першої інстанції не застосовано до даних правовідносин положення Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і або суміжних прав».

Узагальнені доводи інших учасників справи.

Позивачем надано відзив на апеляційну скагу відповідача в якому зазначено, що що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України відсутні. У зв`язку із чим, апеляційна скарга є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, у відзиві зазначено, що Договір №КБР-33/01/15 є за своєю правовою природою ліцензійним договором. Зважаючи на те, що Договір № КБР-33/01/15 на сьогоднішній день залишається чинним, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу Позивача про стягнення загальної заборгованості Відповідача перед Позивачем. Це як раз суть спору. Відповідач же намагається відвести увагу суду від суті спору.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які могли б свідчити про припинення Свідоцтва ПО УЛАСП. Не існує розпорядчого документа, прийнятого Мінекономіки, яким би була припинена дія зазначеного свідоцтва.

Відповідно єдиним джерелом, яке регулює можливість припинення дії Свідоцтв організацій колективного управління є Закон України «Про ефективне колективне управління майновими правами правовласників в сфері авторського права та (або) суміжних прав», а точніше його Прикінцеві та Перехідні положення.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2020 поновлено Фізичній особі-підприємцю Буряк Людмилі Олександрівні строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2020 у справі №904/3621/20 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни, з урахуванням положень ч.2 ст.271 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження; надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами.

01.01.2015 р. між позивачем - Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав", як УЛАСП, та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Буряк Людмилою Олександрівною укладено договір №КБР-33/01/15 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 3.1 якого користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та закону.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2016, а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання (пункт 6.1 Договору).

Якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 6.1 дати, дія Договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення; належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього Актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін; повідомлення про припинення дії цього Договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення (пункт 6.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів; користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього Договору та закону.

Згідно з пунктом 3.3 Договору користувач зобов`язується перераховувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до договору; відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перерахуватись не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до початку місяця, за який здійснюється; незважаючи на дату укладення договору, користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір; перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання договору; розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості творів, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання.

Згідно з пунктом 1 Додатку № 2 до Договору винагорода (роялті) нараховується на підставі Закону та цього Договору і виплачується користувачем УЛАСПу щомісячними платежами; сторонами погоджено наступний розмір щомісячного платежу за використання творів: - розмір щомісячного платежу має складати 500 грн. 00 коп. за кожен заклад користувача, зазначений у відповідних додатках до договору; загальний розмір платежу з дня набуття чинності Договору становить 500 грн. 00 коп.; зазначена сума щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов договору.

Додатковою угодою №1 від 01.01.2018 р. сторони прийшли до згоди викласти п.1.1. Додатку №1 до Договору у наступній редакції: «Розмір щомісячного платежу має складати 600 грн. 00 коп. за кожен заклад користувача, зазначений у відповідних додатках до договору».

Крім того, в пункті 3 Додатку №2 до Договору сторонами погоджено, що виплата платежів проводиться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

У п. 1 Додатку №1 до Договору зазначено один заклад, в якому користувач здійснює використання творів - «Кафе Doubledecker cake and coffe» (м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 46).

Позивач, звертаючись до суду із даною позовною заявою просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 6600 грн..

Також, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 125,55 грн. за період з червня 2019 р. по червень 2020 р. та 3% річних у розмірі 113,28 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 27.05.2019 по 27.05.2020.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5400,00 грн. штрафу та 3600,00 грн. суми дострокової сплати винагороди (роялті) на підставі п. 3.6 Договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов`язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права охороняються положеннями Закону № 3792-XII.

У пункті "б" статті 35 Закону № 3792-XII визначено, що об`єктами суміжних прав, незалежно від призначення, змісту, оцінки, способу і форми вираження, є фонограми, відеограми.

Відповідно до пунктів "а" і "б" частини першої статті 36 Закону № 3792-XII суб`єктами суміжних прав є: виконавці творів, їх спадкоємці та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо виконань; виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм.

Частиною першою статті 37 Закону № 3792-XII передбачено, що первинними суб`єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 40 Закону № 3792-XII до майнових прав виробників фонограм і виробників відеограм належить їх виключне право на використання своїх фонограм, відеограм і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам відтворення (пряме і (або) опосередковане) своїх фонограм і відеограм у будь-якій формі і будь-яким способом.

Згідно з пунктами "а" - "в" частини першої статті 42 Закону № 3792-XII допускаються використання виконань, фонограм, відеограм, програм мовлення, їх фіксація, відтворення і доведення до загального відома без згоди виконавців, виробників фонограм, відеограм і організацій мовлення у випадках, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону щодо обмеження майнових прав авторів літературних, художніх і наукових творів, якщо задовольняються такі умови: 1) відтворення зазначених об`єктів здійснюється виключно з метою навчання чи наукових досліджень; 2) право на відтворення, передбачене у пункті "а" цієї частини, не поширюється на експорт відтворених примірників фонограм, відеограм, програм мовлення за межі митної території України; 3) за суб`єктами суміжних прав зберігається право на справедливу винагороду з урахуванням кількості відтворених примірників.

Одночасно правові та організаційні засади колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в Україні визначені Законом № 2415-VIII.

У статті 1 Закону № 2415-VIII міститься визначення понять "колективне управління", "обов`язкове колективне управління", "розширене колективне управління".

Так за змістом статті 1 Закону № 2415-VIII - колективне управління це діяльність зі збору, розподілу та виплати правовласникам доходу від прав, що здійснюється в інтересах більше ніж одного правовласника на умовах та з дотриманням принципів, передбачених цим Законом. Обов`язкове колективне управління це - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах. Розширене колективне управління - колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 2415-VIII організація колективного управління є неприбутковою організацією, утворюється в організаційно-правовій формі громадського об`єднання (громадська організація або громадська спілка) зі статусом юридичної особи, єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених статтею 12 цього Закону.

В той же час згідно з положеннями частини другої статті 5 Закону № 2415-VIII принципами діяльності організацій колективного управління є ефективне управління - організації колективного управління забезпечують збирання, розподіл та виплату доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб та лише з обґрунтованими витратами.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2415-VIII організації колективного управління від свого імені та в інтересах правовласників здійснюють такі функції: 1) укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; 3) збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; 4) звертаються до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняють інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація; 5) забезпечують ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація; 6) здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління.

Так, зі змісту частини п`ятої статті 12 Закону № 2415-VIII вбачається, що розширене колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами.

Частинами восьмою, дев`ятою, одинадцятою і дванадцятою статті 13 Закону № 2415-VIII передбачено, що правовласники мають право на підставі письмової заяви вимагати вилучення своїх майнових прав з управління організації колективного управління, припинення дій щодо надання дозволів на використання їхніх об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, дій щодо збирання винагороди за використання їхніх об`єктів авторського права і (або) суміжних прав (далі - заява про вилучення). У заяві про вилучення зазначаються майнові права, які вилучаються з управління організації, та перелік об`єктів авторського права і (або) суміжних прав. У заяві про вилучення правовласники зазначають перелік об`єктів, щодо яких подається заява, та правові підстави набуття майнових прав на ці об`єкти. У разі подання правовласниками до організації колективного управління заяви про вилучення щодо їхніх об`єктів авторського права і (або) суміжних прав організація зобов`язана протягом шести місяців з дня отримання таких заяв виплатити правовласникам, які звернулися із заявою про вилучення, належну їм винагороду, внести відповідні зміни до договорів із користувачами, припинити управління щодо відповідних об`єктів авторського права і (або) суміжних прав (припинити дії щодо надання дозволів на використання відповідних об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, дії щодо збирання винагороди за їх використання, дії щодо звернень до суду за захистом прав правовласників щодо цих об`єктів тощо) та розмістити на своєму веб-сайті інформацію про таке вилучення із списком правовласників, які здійснили вилучення, та переліком об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, щодо яких здійснено вилучення. Організація колективного управління не має права відмовляти правовласникам у вилученні майнових прав з управління, за умови дотримання ними порядку вилучення, передбаченого цією статтею. Правовласники можуть також вилучити свої майнові права з управління організації, що акредитована для здійснення розширеного колективного управління правами. У такому разі на території України управління майновими правами, вилученими з колективного управління, може здійснюватися правовласником.

Отже, системний аналіз зазначених вище норм в сукупності дає підстави дійти висновку, що організація колективного управління може здійснювати управління майновими правами її членів у межах визначених автором (автор визначає конкретні майнові права для управління які вносяться у відповідний каталог), а розширене колективне управління, у свою чергу, надає право організації колективного управління управляти майновими правами членів організації без включення їх у відповідні каталоги (крім випадків вилучення майнових прав автором).

Таким чином, позивач в силу вимог частини п`ятої статті 12 Закону № 2415-VIII, як акредитована організація колективного управління не обмежена у здійсненні повноважень на звернення до суду з позовом від власного імені, однак у разі порушення її прав у правовідносинах у яких вона є стороною.

Відповідно до положень статті 5 Закону № 2415-VIII основним принципом організацій колективного управління, у тому числі і позивача є ефективне управління, яке полягає у збиранні, розподілі та виплаті доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб.

Аналіз чинного законодавства, яке регулює діяльність організацій колективного управління (стаття 5 Закону № 2415-VIII) та статті 43 Закону № 3792-XII, свідчить про те, що принцип діяльності позивача полягає, зокрема, в неухильному дотриманні інтересів правовласників - організації колективного управління зобов`язані діяти найкращим чином в інтересах правовласників, ефективно збирати, розподіляти і виплачувати дохід від прав, не покладати на правовласників жодних зобов`язань, які не є об`єктивно необхідними для захисту їхніх прав та інтересів і для ефективного управління їхніми майновими правами.

Отже, в контексті наведеного вище, позивач фактично не є отримувачем доходів, а має повноваження діяти в інтересах всіх правовласників та має лише невиключне право здійснювати на колективній основі збір і розподілення винагороди (роялті) в повному обсязі.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення оплати роялті за використання в комерційній діяльності музичних творів на підставі договору №КБР - 33/01/15 від 01.02.2015 у своїх інтересах та на захист своїх прав. Однак, враховуючи, що винагороду повинні отримувати власники виключних майнових прав на об`єкти суміжних прав, кошти про стягнення яких просить позивач, є доходом саме правовласників, а не організації колективного управління.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зауважує, що із зазначених статей Закону №2415 вбачається, що виключно акредитовані організації колективного управління (далі - ОКУ) мають право укладати договору з користувачами та збирати винагороди на рахунки такої організації, звертатися до суду від імені та в межах повноважень, отриманих від правовласників.

Відповідно до статті 17 Закону України № 2415 інформація про зареєстровані організації колективного управління розміщена в загальнодоступному Реєстрі організацій колективного управління.

Рішенням від 10.05.2019 р. комісії з акредитації організацій колективного управління було акредитовано ОКУ - Громадська спілка «Українська ліга авторських та суміжних прав, а НЕ ПРИВАТНА ОРГАНІЗАЦІЯ ПОЗИВАЧА у сфері розширеного колективного управління - право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фрнограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих з комерційною метою, строком на три роки.

Отже, тільки акредитована ОКУ може здійснювати діяльність по збиранню винагороди в даній сфері.

Насамперед, Позивача не має у зазначеному вище реєстрі ОКУ, а отже, у Позивача відсутня акредитація.

Втрату статусу ОКУ Позивачем, підтвердйло Мінекономіки від 24.04.20 №2301-07/26397-07, згідно якою Позивач не є організацією колективного управління з 22 квітня 2019 року.

Отже, судом першої інстанції безпідставно зазначено в рішенні, що Позивач є ОКУ та його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, на момент звернення до суду Позивач не має статусу ОКУ, а отже не діє від імені правовласників і не є належним позивачем у справі та не має права звертатися до суду із стягнення винагороди роялті, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Окрім цього. Договір №КБР- 46/07/16 не є ліцензійним договором, та відповідно до п. 3.1. цього Договору, користувач (Відповідач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП (позивач надає користувачу на умовах визначених даним договором право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів.

Насамперед, 06.02.2019 було внесено до Реєстру організацій колективного управління громадську спілку «Українська ліга авторськйх та суміжних прав» (далі -ГС «УЛАСП»), а НЕ ПОЗИВАЧА.

Саме ГС «УЛАСП» визначено акредитованою організацію колективного управління у сфері розширеного колективного управління - право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою. (наказ Мінекономрозвитку від 29.05.2019 № 912).

На підставі вище викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги залишенню без задоволення, через те, що позивач не є ОКУ; не має повноважень надавати користувачам у використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного і виконання, оскільки в цій сфері визначено ОКУ - ГС «УЛАСП», а не Позивача; не має дозволу правовласників на збирання винагороди (роялті) та звернення до суду від їх імені з 22.04.2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 904/951/20 від 26.01.2021.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

У зв`язку з викладеним, перевіривши подані відповідачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, враховуючи співмірність заявленої відповідачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає за можливе покласти на позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідно до пункту 1, 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, а відтак, прийняв неправильне рішення, що є підставою для скасування рішення, задоволення апеляційної скарги. У справі слід ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 277, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2020 у справі 904/3621/20 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» відмовити повністю.

Стягнути з Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» на користь Фізичної особи-підприємця Буряк Людмили Олександрівни 3153,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв