ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4108/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арис - Юг", 02141,м. Київ, вул. О. Мишуги, 10, оф. 213, 214
до Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича, АДРЕСА_1
простягнення 127 125, 02 грн.
за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арис-Юг» звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича про стягнення 110 739, 77 грн. суми основного боргу, 13 854, 93 грн. суми пені, 2 530, 32 грн. 3 % річних. Та 2 102, 00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем зобов`язань за договором № 606/5 від 01.08.2014 року в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4108/20. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 26.01.2021 року.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті оголошено перерву до 16.02.2021 року.

16.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 3773 електронна пошта) позовна заява про стягнення заборгованості за договором підряду та заява (клопотання) про уточнення позовних вимог, у яких останній просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 81 960, 92 грн., пеню у сумі 11 727, 56 грн., 3 % річних у розмірі 2 711, 00 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 308, 43 грн. та 3 902, 97 грн. судового збору.

Також 16.02.2021 року повторно від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 3779 електронна пошта) (клопотання) про уточнення позовних вимог, у якому останній просить суд, також стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 81 960, 92 грн., пеню у сумі 11 727, 56 грн., 3 % річних у розмірі 2 711, 00 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 308, 43 грн. та 3 902, 97 грн. судового збору.

Уповноважені представники сторін у призначене судове засідання 16.02.2021 року з розгляду справи по суті не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 16.02.2021 року судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду про долучення до матеріалів справи заяви (клопотання) позивача (вх. № 3773 та 3779 від 16.02.2021 року електронна пошта) про уточнення позовних вимог, позовна заява про стягнення заборгованості за договором підряду , та залишено її без розгляду.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

Враховуючи, що судом було здійснено усі заходи, щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, досліджено усі докази які надано учасниками справи, суд дійшов висновку про те, що неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 01.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арис-Юг» (комісіонер, позива) та Фізичною особою-підприємцем Калуженовим Володимиром Вікторовичем (комітент, відповідач) укладено договір № 606/5 (а.с. 10-12).

Пунктами 7.1. та 7.2. договору, сторони погодили, що даний договір діє з моменту його підписання та до 31.12.2014 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за 10 днів закінчення строку його дії, жодна зі сторін не заявить про необхідність закінчення строку його дії (а.с. 12).

Відповідно до пункту 1.1. договору, комісіонер у відповідності до договору комісії № 01/07/2014 від 01.08.2014 року, від свого імені та за рахунок комітента зобов`язується укласти договір про надання послуг заправки автотранспорту підприємства дизельним пальним та отримати додаткові послуги на підставі наданих підприємством пластикових карт "АРИС" за межами митної території України.

Підприємство зобов`язується здійснити комісіонеру оплату за надані послуги (пункт 1.2. договору).

Згідно пункту 2.1.1. сторони погодили, передати підприємству за актом пластикові карти в узгодженому асортименті і кількості, на умовах цього договору і протоколів до нього.

Пунктом 3.1. договору, сторони погодили, що ціна послуг по заправці автотранспорту, що діє між сторонами для розрахунків за цим договором, визначається на підставі діючої ціни на автозаправній станції з умовами, передбаченими в протоколах, які є невід`ємною ой частиною даного договору. Ціна дизельного пального та послуг із заправки автотранспорту на АЗС фіксується в платіжній квитанції (чеку, виданому терміналом). Фактом надання послуг підприємству, є чеки "АЗС" встановленої комісіонером формі.

01.08.2014 року між сторонами підписано протокол № 1 погодження умов розрахунків при обслуговуванні з пластикових карт (а.с. 13-14).

16.05.2016 року між сторонами підписано протокол № 2 погодження умов розрахунків при обслуговуванні з пластикових карт (а.с. 15-16).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, останнім надано відповідачу у користування пластикові карти, що підтверджується актами приймання - передачі магнітно-чіпових карт: № 694, № 694/2, № 694/3, № 694/4, № 694/5. № 694/6, № 694/7, №694/8, № 694/9, №694/10, № 694/11 (а.с. 17-28).

Між сторонами було підписано акт про надання послуг для автотранспорту замовника Калуженков В.В. № ЗкП-000197 (З) від 30.04.2020 року за звітній період з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року на суму 110 739, 77 грн. (а.с. 28).

За твердженнями позивача, відповідач суму боргу у розмірі 110 739, 77 грн. не сплатив, що стало підставою звернення із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дії сторін (надання послуг митним брокером та приймання послуг довірителем) свідчать про виникнення між ними правовідносин на підставі договору про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження суми заборгованості за договором № 606/5 від 01.08.2014 року позивачем надано до суду копію акту про надання послуг для автотранспорту замовника Калуженков В.В. № ЗкП-000197 (З) від 30.04.2020 року за звітній період з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року на суму 110 739, 77 грн. підписаного сторонами та копії рахунків-фактур № СФ-033920 від 18.03.2020 року на суму 36 960, 92 грн., та № СФ-033584 від 11.03.2020 року на суму 73 779, 98 грн. (а.с. 28, 32-33).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач суму наявної перед позивачем заборгованості у розмірі 110 739, 77 грн. не спростував, доказів повної оплати за надані послуги не надав, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 110 739, 77 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 606/5 від 01.08.2014 року, позивачем було нараховано відповідачу пеню у сумі 13 854, 93 грн., 3 % річних у розмірі - 2 530, 32 грн. відповідно до викладено у позовній заяві розрахунку (а.с. 3-5).

Щодо стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені у розмірі 13 854, 93 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4.2. договору визначено, що при порушенні строків або умов оплати, передбачених договором або протоколом погодження умов розрахунків, підприємство сплачує комісіонеру пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (а.с. 11).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 3.2. договору, сторони погодили, що строк, в термін якого підприємство оплачує вартість наданих послуг по заправці автотранспорту дизельним паливом, вказується в протоколі узгодження умов розрахунків (а.с. 11).

Пунктом 1 протоколу № 1 погодження умов розрахунків при обслуговуванні з пластикових карт від 01.08.2014 року, сторони погодили, що строк оплати заправки автотранспорту дизельним паливом і додаткових послуг: передоплата (а.с. 13-14).

Пунктом 1 протоколу № 2 погодження умов розрахунків при обслуговуванні з пластикових карт від 16.05.2016 року, сторони погодили, що строк оплати заправки автотранспорту дизельним паливом і додаткових послуг: передоплата (а.с. 15-16).

Як вбачається із розрахунку позивача, останнім нараховано пеню за:

- рахунком - фактурою № СФ-033584 від 11.03.2020 року на суму 73 779, 98 грн. за період з 13.03.2020 року по 14.12.2020 року у розмірі 7 817, 45 грн.;

- рахунком-фактурою № СФ-033920 від 18.03.2020 року на суму 36 960, 92 грн. за період з 20.03.2020 року по 14.12.2020 року у розмірі 3 037, 48 грн. та (а.с. 4).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 13 854, 93 грн. за вищезазначений період за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон", судом встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно.

Судом здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон" та встановлено, що стягненню підлягає пеня у розмірі 11 525,74 грн., а саме за:

- рахунком - фактурою № СФ-033584 від 11.03.2020 року на суму 73 779, 98 грн. за період з 13.03.2020 року по 14.12.2020 року у розмірі 7 773, 10 грн.;

- рахунком-фактурою № СФ-033920 від 18.03.2020 року на суму 36 960, 92 грн. за період з 20.03.2020 року по 14.12.2020 року у розмірі 3 752,64 грн. та (а.с. 4).

В решті нарахованої 2 329, 19 грн. суми пені слід відмовити, як безпідставно нарахованої.

Щодо стягнення із відповідача 3 % річних у розмірі 2 530, 32 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних у розмірі 2 530, 32 грн. (розрахунок суми викладений у позовній заяві а.с. 5 (110739, 77 (сума заборгованості*3 (кількість відсотків) *278 (кількість днів прострочення):365/100=2530,32), судом встановлено, що позивачем при визначенні нарахування 3 % річних не зазначено за який період заявлені відповідні нарахування, що позбавляє суд, здійснити перевірку заявленої позивачем до стягнення сими.

За змістом статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до вимог частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення. або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року про відкриття провадження у справі, зобов`язано позивача надати письмові пояснення щодо визначення ціни позову.

Відповідно до частини 4 статті 226 Господарського процесуального кодексу України, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;

Враховуючи вищевикладене, невиконання позивачем вимог ухвали суду від 28.12.2020 року, та враховуючи відсутність зазначення періодів нарахування заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 2 530, 32 грн. нарахованих на загальну суму боргу у розмірі 110 739, 77 грн. суд дійшов до висновку, позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних у розмірі 2 530, 32 грн. - залишити без розгляду.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд надавши оцінку наданим позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог доказів, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу у розмірі 110 739, 77 грн., пені у сумі 11 525,74 грн.

В частині стягнення суми пені - 2 329, 19 грн. відмовити.

Позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 2 530, 32 грн. - залишити без розгляду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 2 021, 65 грн.

Керуючись статтями 129, 226, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Калуженова Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арис - Юг" (02141,м. Київ, вул. О. Мишуги, 10, оф. 213, 214, ) суму основного боргу у розмірі 110 739, 77 грн., пеню у сумі 11 525,74 грн. та судовий збір у розмірі 2 021, 65 грн.

В частині стягнення 2 329, 19 грн. суми пені у позові - відмовити.

Позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 2 530, 32 грн. - залишити без розгляду.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Арис - Юг" (02141,м. Київ, вул. О. Мишуги, 10, оф. 213, 214, );

відповідач: Фізична особа-підприємець Калуженов Володимир Вікторович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "19" лютого 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова