РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2021Справа № 910/5006/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 50241,20 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 50241,20 грн. відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що позивач не звертався до нього з заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим права позивача наразі не є порушеними. Також відповідач наголосив, що звертався до судового експерта з метою визначення вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), за розрахунками якого вартість становить 45550,33 грн.

Розгляд даної справи здійснювався судом у розумні строки з урахуванням пункту 4 розділу Х прикінцевих положень ГПК України у редакції, чинній до 17.07.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.03.2019 між позивачем, як страховиком, та ТОВ «Ресурс Експосервіс», як страхувальником, укладено договір № 370014/4100/0000113 добровільного комплексного страхування на транспорті, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 .

11.07.2019 у м. Київ по вул. Костянтинівській, 75 відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки Fiat Albea, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортним засобом марки Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останньому транспортному засобу завдано пошкоджень.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2019 у справі № 758/9587/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.07.2019 страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку згідно із умовами договору від 22.03.2019 № 370014/4100/0000113.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 , відповідно до виставленого ТОВ «Ауді-Центр Київ» рахунку фактури від 16.07.2019 № 39071626 становила 54913,20 грн.

На підставі вищевказаних документів позивач визначив розмір страхового відшкодування відповідно до страхового акту від 29.08.2019 № 309182 у сумі 51241,20 грн., яку перерахував на рахунок ТОВ «Ауді-Центр Київ» згідно з платіжним дорученням від 30.08.2019 № 105814.

Цивільно-правова відповідальність винного у скоєнні ДТП водія ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП застрахована у відповідача за полісом № АМ004858137, який станом на дату ДТП 11.07.2019 був діючим.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, застраховано відповідачем на підставі полісу № АМ004858137 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, відповідач здійснив власний розрахунок розміру матеріальної шкоди на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 29.04.2020 № 98-D/68/9, складеного ФОП Яремчук В.В.

Відповідно до вказаного висновку коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу марки Audi Q5, державний номер НОМЕР_1 , становить 0 %, а вартість матеріального збитку - 45550,33 грн., обґрунтування щодо визначення при вказаному коефіцієнту зносу відповідної вартості матеріального збитку експертом не наведено.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позивачем фактично здійснених ним витрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 51241,20 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України «Про страхування».

Як вбачається із полісу № АМ004858137, розмір франшизи становить 1000 грн., яку позивач вирахував із суми страхового відшкодування при звернені із даним позовом до суду (51241,20 грн. - 1000 грн. = 50241,20 грн.).

Натомість, відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено платіжне доручення про сплату позивачу лише 44550,33 грн., у частині яких судом на підставі відповідної ухвали суду провадження закрито. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача залишку несплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 5690,87 грн.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивач не звертався до нього з заявою на виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим права позивача наразі не є порушеними, суд дійшов висновку про наступне.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (пункт 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Таким чином попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 276/752/16-ц.

За встановленими судом обставинами суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача, окрім частини позовних вимог щодо яких провадження у справі закрито.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, б-р. Л. Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 5690 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 87 коп. відшкодування матеріальної шкоди, а також 238 (двісті тридцять вісім) грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова