ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/33/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, )
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" 62371, Харківська область, с. Подвірки, )
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (Відповідач) 67,93 грн пені, 11,32 грн 3% річних та 11 223,92 грн збитків, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем договору купівлі - продажу природного газу №1628/18-РО-32 від 23.10.2018 щодо споживання природного газу у більшому розмірі ніж було погоджено сторонами.

Судові витрати в сумі 2 102,00 грн. сплаченого судового збору просить також стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.01.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

25.01.2021 відповідачем на електронну адресу суду надано заяву (вх. №379) про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.01.2021 задоволено заяву відповідача про продовження процесуального строку для надання відзиву вх. №379 від 25.01.2021 та продовжено відповідачу строк для надання відзиву до 10.02.2021.

Однак, станом на 17.02.2021 правом на подання відзиву, відповідач, не скористався.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 14.01.2021 року та ухвалу від 26.01.2021 було отримано 29.01.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 15.01.2021 року та ухвалу від 26.01.2021 було отримано 28.01.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Ухвалою суду від 11.01.2021 було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи.

Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

23.10.2018 року між Публічним акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Приватного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5» (споживач, відповідач) було укладено договір № 1628/18-РО-32 постачання природного газу.

Постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).

На виконання вимог договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 97 273,95 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до пункту 2.1. додаткової угоди № 5/6, укладеної 20.03.2019 року, постачальник передає споживачу у період з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 10,0 тис. куб. метрів: у жовтні 2018 року- 0 куб.м, у листопаді 2018- 3 тис. куб.м, у грудні 2018 -0 тис. ку.м., у січні 2019 1 тис. куб.м., у лютому 2019 2 тис. куб.м., у березні 2019 3 тис куб.м, квітні 2019 1 тис. куб.м.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1. договору).

Згідно підпункту 2 пункту 5.3. договору, сторони погодили, що у будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього договору.

20.03.2019 року між сторонами підписано додаткову угоду № 4 до договору постачання природного газу від 23.10.2018 року, відповідно до пункту 1 сторони погодили, що пункти 2.3, 3.2.2., 3.4.2., 3.8.2, абзац 2) підпункт 3.9.2., пункти 3.9., 3.13, 5.7 абзац п`ятий підпункт 5) пункт 6.2, підпункт 8) пункт 6.2., підпункт 4) пункт 6.3, абзац третій підпункту 2 пункту 6.4. цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019 року.

29.03.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 7 до договору постачання природного газу від 23.10.2018 року, у якій сторони погодили по тексту "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", "ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" замінити словами "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відповідному відмінку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем було передано у власність відповідача природний газ на суму 97 273,95 грн. що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

- акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2018 року у обсязі 3,000 тис.куб.м. на суму 22 447,84 грн. в т.ч. ПДВ;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2019 року у обсязі 1,000 тис.куб.м. на суму 7 482,61 грн. в т.ч. ПДВ;

- акт приймання - передачі природного газу від 28.02.2019 року у обсязі 2,000 тис.куб.м. на суму 14 965,22 грн. в т.ч. ПДВ;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.03.2019 року у обсязі 5,000 тис.куб.м. на суму 37 413,06 грн. в т.ч. ПДВ;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.045.2019 року у обсязі 2,000 тис.куб.м. на суму 14 965,22грн. в т.ч. ПДВ;

Проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором постачання природного газу в частині своєчасної оплати за поставлений газ та відповідачем у березні 2019 на 2,000 тис.куб.м. та квітні 2019 на 1,000 тис.куб.м. спожито газу у більшому обсязі ніж визначено пунктом 2.1. договору.

У зв`язку з вищевикладеним, 14.05.2019 позивачем було направлено акт-претензію про сплату збитків 7482,61 грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу відповідачем, а також 11.06.2019 позивачем було направлено акт-претензію про сплату збитків 7482,61 грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу відповідачем.

Проте листом від 27.12.2019 вх. №01-12/2001 відповідач зазначив, що акти-претензії є безпідставними, у зв`язку з чим просив не нараховувати ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» збитки з відшкодування за різницю в обсягах фактично використаного та замовленого природного газу відповідно о вказаних актів.

Оскільки, вищезазначені вимоги позивача залишились без задоволення, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення пені, 3% річних та збитків, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки, згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.

Із урахуванням вищевикладеного, позивачем нараховано відповідачу 3 відсотки річних у розмірі 11,32 грн.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, перевіривши періоди нарахування останнім 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 11,32 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахованих позивачем збитків у розмірі 11 223,92 грн. (відповідно до наданого розрахунку) суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.03.2019 року,а.с. 23), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з 01.03.2019 року та втрачають чинність пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1., абз. 1) підп. 3.9.2, п.3 9, абз. 4 підп. 5) п. 6.2., абз. 2 підп. 2 п. 6.4. договору з 01.03.2019 року.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019 року, передбачено, зокрема, наступне.

Згідно пункту 3.13 договору, передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1 договору;

Ц- ціна природного газу за цим договором;

К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору сторони погодили, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п. 6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №4), відповідач зобов`язаний зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Відповідно до підп..4) п. 6.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №4), позивач має право вимагати від Відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення Відповідачем умов п.2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж 5% (як в бік збільшення, так і в бік зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти договору, що почали діяти з 01.03.2019 року, узгоджується з положеннями пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, далі - правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2496 (із змінами).

Пунктом 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 5/6 від 20.03.2019 року, сторони погодили, що постачальник передає споживачу зокрема у березні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 3,0 тис.куб.м та квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 1,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 5,000 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 2,0 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач в березні та квітні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 3,0 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно пунктом 2.1 договору.

Як вже було зазначено вище, 14.05.2019 року позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору, пункту 1 Розділу VI Правил за різницю між замовленим в березні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу та 11.06.2019 позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору, пункту 1 Розділу VI Правил за різницю між замовленим в квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу.

Станом на момент звернення із цим позовом до суду, відповідачем збитки в добровільному порядку позивачеві не відшкодовані.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України та, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок збитків наданий позивачем, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1 договору, розрахований на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору та пункту 1 розділу VI Правил, суд дійшов висновку що нарахування здійснено вірно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 11223,92 грн. підлягають до задоволення.

Щодо заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 67,93 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та Договором.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, становленні договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені).

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за просторочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Водночас, ст. З Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, що зазначено в ст. 549 Цивільного кодексу України.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

У відповідності до зазначених норм чинного законодавства та умов договору, позивачем на прострочену суму було здійснено нарахування пені, сума якої за розрахунком позивача становить 67,93 грн.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені за зазначений позивачем період відповідно до наданого розрахунку суми позовних вимог та встановлено, що нарахування здійснено вірно, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 67,93 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами Договору, наявність в матеріалах справи належних та достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись 124, 129-1 Конституції України, статтями 173, 174, 179, 230 Господарського кодексу країни, статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 165, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, с. Подвірки, ) на користь Акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) борг у загальній сумі 11303, 17 грн., з них: 11,32 грн. 3% річних, 11223,92 грн. збитків, 67,93 грн. пені.

Судові витрати покласти на відповідача - Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5".

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, с. Подвірки, ) на користь Акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 2102,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Учасники справи:

Позивач - Акціонерне товариство "Національна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ).

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, с. Подвірки, ).

Повне рішення складено "17" лютого 2021 р.

Суддя С.А. Прохоров