УХВАЛА

м. Київ

20.01.2021Справа № 5011-42/10718-2012

Суддя господарського суду міста Києва Данилова М.В. при секретарі судового засідання Тарасюку А.Ю., розглянувши скаргу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» м. Києва на дії Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі № 5011-3/1773-2012

За позовом Державного закладу «Інститут спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» м. Києва

до Фізичної особи-підприємця Димарської Ніни Леонідівни м. Києва

про стягнення безпідставно набутих коштів, ціна позову 25982,53 грн.

Представники сторін:

від позивача: Маслюк Д.А. - представник;

від відповідача: не з`явились;

від ДВС: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року до Господарського суду міста Києва надійшла скарга № 25/20-3231 від 31.12.2020 року Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» на бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій скаржник просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко А.А. від 24.11.2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60536901;

- зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести всі необхідні виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, разом з вказаною скаргою скаржником подано заяву про поновлення строків для подання скарги про оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб органу державної виконавчої служби, яким Інститут спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського" просить поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко А.А. від 24.11.2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60536901.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2021 року поновлено Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» строк на оскарження відділу постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко А.А. від 24.11.2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60536901 та призначено розгляд скарги на 20.01.2021 року.

Позивач в судовому засіданні 20.01.2021 року вимоги скарги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 03.10.2021 року не з`явився.

Дніпровський РВДВС міста Київ в судове засідання 20.01.2021 року представника не направив, вимог ухвали від 05.01.2021 року не виконав.

Згідно з ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі наказів суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

Позивач звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання дублікату наказу Господарського суду міста Києва № 5011-3/1773-2012 від 05.09.2012 року.

З наданих суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що вони містять лише постанову про його відкриття від 15.11.2019 року, акт державного виконавця від 23.11.2020 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2020 року.

Постановою від 24.11.2020 року №60536901 державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Москаленко А.А., керуючись пунктом 9 частині першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчили виконавче провадження з примусового виконання Наказу, обґрунтовуючи таке рішення тим, що за результатами виходу за місцем реєстрації встановлено, ще боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не перебуває.

Приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язанні вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець за описаних ним в постанові про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2020 №60536901 обставин керується при винесенні оспорюваного рішення пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», що на думку суду є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним даним виконавчого провадження, оскільки цим пунктом визначено підставою для закриття виконавчого провадження «фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом».

Таким чином, оспорюване рішення містить завідомо недостовірну інформацію, оскільки присуджене майно не було повернуто стягувачу, а державний виконавець не вжив жодних дієвих заходів (крім формальних), спрямованих н своєчасне, повне, ефективне примусове виконання судового рішення.

Відповідно до п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадкам передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 10 Закону «Про виконавче провадження» визначені заходи примусового виконання рішень, а саме:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Однак, всупереч вимогам вказаного Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, державним виконавцем не було вжито ефективних заходів примусового характеру до боржника, зокрема:

1) не здійснено виклик боржника;

2) не встановлено його місце перебування;

3) не отримано інформацію з Державної міграційної служби щодо уточнення місця проживання (перебування) боржника та/або оформлення ним паспорту громадянина України для виїзду закордон;

4) не направлено запит до Державної прикордонної служби на предмет перетину Боржником Державного кордону України;

5) не встановлено місце перебування майна, яке визначено родовими ознаками і відповідно до судового рішення зобов`язано передати стягувачу;

6) не виконано інших дій, спрямованих на примусове, ефективне, повне виконання судового рішення.

Також суд зазначає, що акт державного виконавця від 23.11.2020, який міститься в матеріалах виконавчого провадження містить лише інформацію про те, що за адресою, яка вказана в виконавчому документі боржник не перебуває, і не містить жодної інформації щодо місцезнаходження майна, яке за виконавчим документом належить повернути стягувачу. Також, всупереч нормам, встановленим пунктом 8 розділу І Інструкції № 512/5 державним виконавцем в акті не зазначено суті проведених виконавчих дій, не вказано місце його складання, номер виконавчого провадження, відсутня інформація щодо осіб, які були присутні під час складання акту, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, тощо. У констатуючій частині акту не викладено мету і завдання його складання, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також висновки і пропозиції, а також не зазначено відомостей про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дніпровський РВДВС міста Київ жодних належних та допустимих доказів того, що державним виконавцем здійснено всі примусові дії направлені на виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-3/1773-2012 від 05.09.2012 року визначені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та доказів наявності обставин визначених в ст. 63 цього Закону не подано.

Отже, суд вважає що без здійснення ефективних заходів виконавчого провадження закінчувати виконавче провадження є передчасним, оскільки державний виконавець фактично позбавив стягувача можливості отримати присуджене йому майно від боржника, залишивши рішення Господарського суду міста Києва №5011-3/1773-2012 не виконаним, отже постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2020 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 234, 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського» м. Києва на дії Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - задовольнити повністю.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Москаленка А.А. від 24.11.2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60536901.

3. Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві провести всі необхідні виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України

Ухвалу підписано 27.01.2021 р.

Суддя М.В. Данилова