ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 910/15854/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020

(повний текст рішення складено 08.10.2020)

у справі № 910/15854/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ"

до 1. Державної служби України з безпеки на транспорті;

2. Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві

про стягнення 1 864 243,38 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явились,

від відповідача-1: Тарасенко Н.В., Лаухін Д.Ф.,

від відповідача-2: Кендюх Т.В.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "ІСРЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення на підставі ст.ст. 11, 16, 22, 509 та 1173 ЦК України з державного бюджету за рахунок бюджетних призначень та асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті 1 864 243,38 грн збитків, які складаються з:

- збитків, пов`язаних із виплатою заробітної плати працівникам навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" та сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування цих працівників за період з червня 2018 року по серпень 2019 року включно в розмірі 721 542,78 грн;

- збитків, пов`язаних з оплатою електричної енергії, спожитої для опалення адміністративної будівлі, розташованої за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, буд. 20, в якій розміщено навчальні класи навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" та її охоронного освітлення за період з 08.06.2018 по 01.10.2019 в розмірі 223 157,50 грн;

- збитків, пов`язаних з оплатою орендної плати за користування земельною ділянкою площею 33 417 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ, с. Малодолинське, на якій розташована адміністративна будівля за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 20, в якій розміщені навчальні класи навчально-тренажерного центру ПрАТ ІСРЗ", за період з 08.09.2018 по 03.09.2019 в розмірі 919 543,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 1 864 243,38 грн збитків, завдані позивачу протиправною видачею наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.06.2018 за № 533, яким відмовлено у видачі Навчально-тренажерному центру ПрАТ "ІСРЗ" протоколу про відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ" вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) та національним вимогам з напрямків підготовки, відповідно до переліку, та який було визнано протиправним і скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі № 1540/3665/18.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на недоведеність наявності всіх елементів складу господарського правопорушення в діях відповідача-1.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачами.

Не погодившись з рішенням, ПрАТ "ІСРЗ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю; стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних призначень та асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ПрАТ "ІСРЗ" 1 864 243,38 грн збитків та сплачений останнім судовий збір у розмірі 27 963,66 грн; стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних призначень та асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ПрАТ "ІСРЗ" сплачений останнім судовий збір у розмірі 41 945,49 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "ІСРЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/15854/19 та призначено до розгляду на 26.01.2021.

31.12.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Державна служба України з безпеки на транспорті просить відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/15854/19 залишити без змін.

19.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить апеляційну скаргу ПрАТ "ІСРЗ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/15854/19 - без змін, стверджуючи, що позивачем на підтвердження своїх вимог не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 73 - 74, 76 - 79 ГПК України, що підтверджували би протиправність діяння відповідача, наявність заподіяної шкоди та причинний зв`язок між ними.

25.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь скаржника на відзив відповідача-1, в якому ПрАТ "ІСРЗ" наполягав на преюдиційно встановлених рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі № 1540/3665/18 обставинах справи неправомірності дій відповідача-1 та понесених внаслідок них збитках.

В судовому засіданні 26.01.2021 представник скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідачів вимоги та доводи апеляційної скарги заперечили та просили залишити її без задоволення, наполягаючи на її безпідставності.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 16.02.2021.

05.02.2012 та 08.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення Державної служби України з безпеки на транспорті з приводу невідповідності фактичним обставинам позиції позивача, яка була проголошена ним у судовому засіданні 26.01.2021, про отримання нового Протоколу про відповідність підготовки.

15.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ПрАТ "ІСРЗ" адвоката АО "Міжнародна юридична колегія" В.В. Толстіка про відкладення розгляду справи на іншу дату з огляду на неможливість участі представника в судовому засіданні у зв`язку з його зайнятістю у проведенні слідчих дій Дніпропетровською обласною прокуратурою щодо іншої юридичної особи.

В судове засідання 16.02.2021 представники скаржника не з`явилися, хоч сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Беручи до уваги, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті, причини неявки представника скаржника, наведені в клопотанні про відкладення суд не визнає поважними, а також те, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, крім того, судом заслухано пояснення сторін по суті апеляційної скарги в судовому засіданні 26.01.2021, колегія суддів визнала за можливе продовжити розгляд справи за відсутні представників позивача за наявними у справі доказами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 08.06.2015 Державна інспекція України з безпеки на морському та річковому транспорті видала Навчально-тренажерному центру ПАТ "Іллічівський судноремонтний завод" Протокол про відповідність № 27/2015, терміном до 07.06.2017, яким засвідчено відповідність вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) і національних вимог підготовки моряків у Навчально-тренажерному центрі ПАТ "Іллічівський судноремонтний завод", в тому числі, за напрямами підготовки згідно з переліком, який є додатком до протоколу.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.06.2018 № 533 "Про результати огляду навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" відмовлено у видачі Навчально-тренажерному центру ПрАТ "ІСРЗ" протоколу про відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ", підстава: акт фактичного огляду Навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" від 18.05.2018, звіт голови комісії від 18.05.2018, доповідна записка заступника директора департаменту - начальника управління контролю на водному транспорті Департаменту державного контролю Фотінюка А.В. від 07.06.2018 № 15622/03/18-18.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі № 1540/3665/18 за позовом ПАТ "ІСРЗ" до Державної служби України з безпеки на транспорті визнано протиправним та скасовано індивідуальний акт Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код юридичної особи 39816845), викладений в наказі Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.06.2018 № 533, яким відмовлено у видачі Навчально-тренажерному центру ПрАТ "ІСРЗ" протоколу про відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ" вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) та національним вимогам за напрямами підготовки відповідно до переліку.

У своєму рішенні Одеського окружний адміністративний суд зазначив, що оскаржуваний індивідуальний акт - наказ від 08.06.2018 № 533 "Про результати огляду навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" прийнятий відповідачем на підставі акту фактичного огляду складеного 18.05.2018 комісією, утвореною відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 08.05.2018 № 421, та суперечить положенням абз. 8 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Крім того, ч. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Згідно з п. 3.12 глави Положення про огляд підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.11.2004 № 1042, про огляд підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків у разі виявлення при огляді НТЗ недоліків, за яких неможливе виконання вимог Конвенції ПДНВ або національних вимог з окремих напрямів підготовки, ці напрями підготовки не включаються до переліку або протокол не видається.

В акті фактичного огляду відсутнє будь-яке посилання на порушення позивачем правових норм, відсутнє також посилання на конкретні вимоги Конвенції ПДНВ. Таким чином, відповідач приймаючи спірне рішення не обґрунтував, чи є виявлений недолік таким, що унеможливлює виконання вимог Конвенції ПДНВ та є відповідно підставою для відмови у видачі протоколу. Так само відповідач не обґрунтував, чому він застосував крайній захід, вирішуючи питання відповідності підготовки навчально-тренажерного центру, - відмову у видачі протоколу замість не включення проблемних напрямків підготовки до переліку напрямків за якими позивач просив видати протокол.

На підставі викладених обставин, Одеський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у видачі протоколу про відповідність навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" є необґрунтованим.

Згідно із ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про преюдиціальність обставин, встановлених Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 12.12.2018 у справі № 1540/3665/18 щодо протиправності індивідуального акту Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) - наказу від 08.06.2018 № 533, яким відмовлено у видачі Навчально-тренажерному центру ПрАТ "ІСРЗ" протоколу про відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ" вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) та національним вимогам за напрямами підготовки відповідно до переліку.

За встановлених обставин, колегія суддів визнає доведеним порушення прав позивача незаконним актом індивідуальної дії відповідача-1.

При цьому, критично оцінивши доводи скаржника, колегія суддів звертає увагу, що Одеський окружний адміністративний суд у справі № 1540/3665/18 не досліджував та не встановлював власне відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ" вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) та національним вимогам за напрямами підготовки відповідно до переліку.

Матеріали справи № 910/15854/19 також не містять чинного протоколу про відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ" вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) та національним вимогам за напрямами підготовки відповідно до переліку. Протокол про відповідність № 27/2015 мав термін дії до 07.06.2017.

Зазначені обставини унеможливлюють висновок суду про те, що зупинення господарської діяльності позивача було викликане виключно незаконним актом індивідуальної дії відповідача-1, скасованим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі № 1540/3665/18.

Стверджуючи, що після видачі відповідачем-1 наказу від 08.06.2018 № 533, який був скасований судом, ПрАТ "ІСРЗ" не міг здійснювати свою господарську діяльність в сфері підготовки членів екіпажів суден, що здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами України, та судноводіїв малих/маломірних суден, позивач заявив вимоги про відшкодування з державного бюджету за рахунок бюджетних призначень та асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті 1 864 243,38 грн збитків, які складаються з:

- збитків, пов`язаних із виплатою заробітної плати працівникам навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" та сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування цих працівників за період з червня 2018 року по серпень 2019 року включно в розмірі 721 542,78 грн;

- збитків, пов`язаних з оплатою електричної енергії, спожитої для опалення адміністративної будівлі, розташованої за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, буд. 20, в якій розміщено навчальні класи навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" та її охоронного освітлення за період з 08.06.2018 по 01.10.2019 в розмірі 223 157,50 грн;

- збитків, пов`язаних з оплатою орендної плати за користування земельною ділянкою площею 33 417 кв.м., яка знаходиться за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ, с. Малодолинське, на якій розташована адміністративна будівля за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, 20, в якій розміщені навчальні класи навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ", за період з 08.09.2018 по 03.09.2019 в розмірі 919 543,10 грн.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.11.2019 у справі № 910/9278/18.

Отже, встановлення факту настання шкоди слід здійснювати виходячи із того, чи необґрунтованість наказу від 08.06.2018 № 533 призводять до зменшення майна позивача.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За змістом положень глави 82 ЦК України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з прийняттям відповідачем-1 наказу від 08.06.2018 № 533, ПрАТ "ІСРЗ" спричинені збитки виплатою заробітної плати працівникам навчально-тренажерного центру ПрАТ "ІСРЗ" та сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування цих працівників за період з червня 2018 року по серпень 2019 року.

Проте, зазначені кошти не можна вважати збитками в розумінні положень глави 82 ЦК України, оскільки в розумінні Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є роботодавці - юридичні особи, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту). Позивач жодним доказом не довів, що оплачена працівникам робота була виконана ними не у зв`язку з трудовим договором, а з метою усунення наслідків наказу від 08.06.2018 № 533.

Також позивач відніс до збитків витрати на оплату спожитої ПрАТ "ІСРЗ" електричної енергії та орендну плату за користування земельною ділянкою розташованою за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Паромна, буд. 20, зазначаючи, що відповідно до наказу голови правління від 14.06.2016 № 105/1 за Навчально-тренажерним центром ПрАТ "ІСРЗ" закріплені кабінети № 1, № 25, № 26, № 27, № 28, № 31, № 33, які знаходяться в адміністративній будівлі, що розташована за вказаною адресою. Вартість електричної енергії, спожитої на опалення вказаної адміністративної будівлі та охоронного освітлення за період з 08.06.2018 по 01.10.2019 позивач підтверджує розрахунком вартості електроенергії за підписом головного інженера ПрАТ "ІСРЗ" та платіжними дорученнями на сплату ПАТ "Одесаобленерго" коштів за активну електроенергію по рахунках.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПрАТ "ІСРЗ" за вказаною адресою на праві власності належить адміністративна будівля А, площею 909,3 кв.м., будівля прохідної, нежитлова будівля, трансформаторна, огорожі, ворота, мачти, покриття, оглядові колодязі. Земельна ділянка, загальною площею 3,3417 га, під спорудами, перебуває в користуванні ПАТ "Іллічівський судноремонтний завод" за договором від 29.12.2014.

Колегія суддів звертає увагу, що ПрАТ "ІСРЗ" як власник несе тягар утримання майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Тобто і витрати на утримання майна і орендна плата за землю є правомірними витратами, які ПрАТ "ІСРЗ" поніс в силу цивільного/земельного законодавства та добровільно взятих на себе договірних зобов`язань.

Скаржник не довів суду правових підстав для покладення на відповідачів, з огляду на скасування рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі № 1540/3665/18 наказу від 08.06.2018 № 533, тягаря утримання нерухомого майна позивача та виконання зобов`язань з оплати користування ПрАТ "ІСРЗ" земельною ділянкою, чи виплати заробітної плати працівникам за виконану роботу за трудовим договором з позивачем та сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування цих працівників.

Заявлені позивачем витрати не знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з прийняттям індивідуального акту Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код юридичної особи 39816845), викладеного в наказі Державної служби України з безпеки на транспорті від 08.06.2018 № 533, яким відмовлено у видачі Навчально-тренажерному центру ПрАТ "ІСРЗ" протоколу про відповідність підготовки у Навчально-тренажерному центрі ПрАТ "ІСРЗ" вимогам Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (з поправками) та національним вимогам за напрямами підготовки відповідно до переліку.

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Всупереч вказаних вимог процесуального законодавства, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, позивачем не доведено, наявності всіх елементів складу господарського правопорушення в діях відповідача-1, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між вказаними збитками та протиправною поведінкою.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, оскільки суд в повній мірі з`ясував всі обставини, необхідні для правильного вирішення спору.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/15854/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 910/15854/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15854/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова