ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" лютого 2021 р. Справа № 911/3248/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каслвуд", 01021, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 28/2, нежиле приміщення 43

до Державного підприємства "Ржищівський військовий лісгосп", 08363, Київська область, Бориспільський район, село Сошників, вулиця Іванова, будинок 144

про стягнення 30 265,79 грн

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каслвуд" звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Ржищівський військовий лісгосп" про стягнення коштів в розмірі 30 265,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача згідно виставленого рахунку № 365 від 28.12.2018 грошові кошти у розмірі 40 000,00грн (передоплата) за товар (лісопродукцію) згідно укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 82 від 02.10.2018. Однак товар відповідачем поставлено не було, проте частину коштів в розмірі 14 000,00 грн було повернуто. Таким чином станом на 15.10.2020 неповернута сума згідно сплаченого рахунку становить 26 000,00 грн, на яку позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 263,00 грн інфляційних та 2 002,79 грн 3% річних.

Звертаючись із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, керуючись пунктом 1 частини п`ятої статті 12, частиною першою статті 247, частиною першою статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Київської області від 28.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

19 січня 2021 року від Державного підприємства "Ржищівський військовий лісгосп" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої заперечення тим, що у відповідача відсутнє невиконання договору та відсутня грошова заборгованість, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору, покупець (ТОВ "Каслвуд") вивозить товар своїм транспортом та за свій рахунок, а підготовлена партія товару, котра оплачена позивачем згідно рахунку № 364 від 28.12.2018, безпідставно не отримана останнім.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

02 жовтня 2018 року між Державним підприємством "Ржищівський військовий лісгосп" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каслвуд" (покупець) укладений договір купівлі-продажу № 82 (далі Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого продавець зобов`язується продати, а покупець купити на умовах франко-верхній склад продавця лісопродукцію (надалі-товар).

Відповідно до пункту 3.1 Договору загальна сума договору та кількість товару визначається додатками до договору, які є його невід`ємними частинами.

Згідно з пунктом 4.1 Договору визначено, що поставка товару по даному Договору здійснюється на умовах франко-верхній склад продавця місячними партіями.

Відповідно до пункту 4.4. Договору покупець вивозить товар своїм транспортом та за свій рахунок.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що продавець повідомляє покупця про готовність товару для передачі та необхідності направлення транспорту.

Пунктом 4.6 Договору також унормовано можливість поставки товару на умовах франко-склад покупця з урахуванням додаткових витрат на доставку до ціни товару, що вказана у п. 2.1 та за домовленістю сторін регулюється відповідними доповненнями, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Як визначено пунктом 6.1 Договору, приймання товару представник покупця повинен здійснити у термін 3-х днів після отримання повідомлення від продавця про наявність підготовленої транспортної партії товару.

Відповідно до пунктів 6.2-6.3 Договору сторони узгодили, що приймання товару по кількості та якості здійснюється уповноваженими представниками обох сторін на складі продавця перед завантаженням на транспортний засіб. Право власності на товар переходить від продавця до покупця після підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що оплата товару здійснюється на умовах 100% передоплати шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за місячну партію товару до 5-го числа кожного місяця, протягом якого буде проводитися поставка.

Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 (пункт 11.1 Договору).

Пунктом 11.3 Договору передбачено, що всі зміни та доповнення до даного Договору діють тільки у тому випадку, коли вони оформлені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками обох сторін.

До Договору між Державним підприємством "Ржищівський військовий лісгосп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каслвуд" укладений Додаток № 1, яким між сторонами погоджені найменування, вартість, кількість та якісні характеристики товару.

На виконання умов Договору Державним підприємством "Ржищівський військовий лісгосп" було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Каслвуд" рахунок на оплату № 364 від 28.12.2018 на загальну суму 40 000,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Каслвуд" було перераховано на поточний рахунок лісгоспу грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 56 від 28.12.2018.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що є частиною неповернутої суми, сплаченої на підставі рахунку № 364 від 28.12.2018. Позивачем у позовній заяві не стверджується, що відповідачем не було здійснено поставку, але з тексту позовної заяви вбачається, що позивач має намір повернути сплачені ним кошти за неотриманий товар.

Позивач зазначає, що відповідачем було повернуто частину сплаченої суми 30.01.2020 та 03.04.2020 у розмірі 10 000,00 грн (по 5 000,00 грн). В подальшому 25.09.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату боргу в сумі 33 221,87 грн (заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат).

Як зазначає позивач, відповідачем відповіді на вимогу надано не було, проте було повернуто 4 000,00 грн 02.10.2020 та 07.10.2020 (по 2 000,00 грн).

Позивач посилаючись на норми матеріального права, що регулюють правовідносини у сфері виконання договірних зобов`язань, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26 000,00 грн (40000,00-10000,00-4000,00), як частину неповернутого платежу, сплаченого за рахунком № 364 від 28.12.2018. А також, із посиланням на положення статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2 002,79 грн, нарахованих за період з 01.01.2019 по 05.11.2020, та інфляційні втрати у розмірі 2 263,00 грн, нараховані за період з січня 2019 року по вересень 2020 року.

Разом з тим відповідач у поданому відзиві не заперечує щодо викладених позивачем обставини стосовно оплати товару на суму 40 000,00 грн, проте вказує на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору саме на покупця (ТОВ "Каслвуд") покладено обов`язок вивозити товар своїм транспортом та за свій рахунок.

Відповідач зазначає, що 28.12.2018 згідно обумовленого графіку поставки ним було виставлено ТОВ "Каслвуд" рахунок на оплату № 364 від 28.12.2018 на суму 40 000,00 грн та повідомлено про підготовлену партію товару пиловник дуб ІІІ сорту в кількості 5,369 м3, який знаходився в кварталі 40 відділу 19 Бучанського лісництва (с. Дрозди Білоцерківського району), проте покупцем приймання товару здійснено не було.

На неодноразові пропозиції лісгоспу до ТОВ "Каслвуд" отримати підготовлений товар, прийняття товару не відбулось.

Таким чином відповідач стверджує, що у нього відсутнє будь-яке невиконання зобов`язання чи наявність грошової заборгованості, а наявний лише підготовлений та безпідставно не отриманий позивачем товар.

Відповідач у відзиві зазначає, що він не відмовляється від договору, та, зокрема, жодних листів щодо розірвання договору в частині поставленої лісопродукції та повернення коштів від ТОВ "Каслвуд" до ДП "Ржищівський військовий лісгосп" не надходило.

Відповідач також підтверджує ті обставини, що ним було повернуто ТОВ "Каслвуд" в загальній сумі 14 000,00 грн, а з долученої відповіді № 322 від 07.10.2020 на вимогу позивача № 17 від 25.09.2020 слідує, що решту суми у розмірі 26 000,00 грн лісгосп буде повертати ТОВ "Каслвуд" за фінансовою можливістю по мірі надходження, або позивач може отримати відповідну продукцію на означену суму.

Стосовно нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних відповідач зазначає, що оскільки за Договором купівлі-продажу лісгосп не несе грошове зобов`язання, то підстав для нарахування фінансових санкцій на підставі статті 625 Цивільного кодексу України не має.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що договірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівліпродажу.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору перерахував відповідачеві 40 000,00 грн згідно виставленого рахунку на оплату № 364 від 28.12.2018 на умовах 100% передоплати лісопродукції, що підтверджується платіжним дорученням № 56 від 28.12.2018.

Таким чином, правовою підставою перерахування грошових коштів є Договір купівлі-продажу № 82 від 02.10.2018, яким обумовлена попередня оплата, що підпадає під правове регулювання статті 693 Цивільного кодексу України.

Із вимог позивача про повернення суми, перерахованої на підставі рахунку № 364 від 28.12.2018, слідує, що товар останнім отримано не було, а відповідач, в свою чергу, заперечуючи, вказує, що позивач був вчасно повідомлений про підготовлену партію товару, яка згідно пункту 4.4 Договору вивозиться покупцем своїм транспортом та за свій рахунок.

Як вже зазначалось, пунктами 4.4 та 4.5 Договору передбачено, що покупець вивозить товар своїм транспортом та за свій рахунок; продавець повідомляє покупця про готовність товару для передачі та необхідності направлення транспорту.

З аналізу положень умов Договору купівлі-продажу, судом встановлено, що договором не визначено в якій формі відбувається повідомлення покупця про готовність товару для передачі, а тому твердження відповідача щодо того, що ним було повідомлено позивача про готовність товару для передачі та необхідності направлення транспорту, без надання належних доказів, судом не приймаються до уваги.

Згідно положень частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Зокрема, в матеріалах справи міститься вимога № 17 від 25.09.2020 про сплату боргу, котра була адресована позивачем до відповідача, крім того відповідачем долучено до матеріалів справи відповідь на вимогу, з яких вбачається, що покупець просив повернути сплачені кошти, а продавець, в свою чергу, не заперечував щодо повернення коштів, однак послався на фінансове становище підприємства і зазначив, що кошти будуть повернуті поступово, або покупець може забрати товар.

Однак, судом встановлено, що вказаний в пункті 11.1 строк дії Договору сплив 31.12.2018, при цьому, договір не містить умов щодо його автоматичної пролонгації, жодною із сторін не подано доказів, оформлених відповідно до пункту 11.3 Договору, щодо внесення змін чи доповнень до Договору, зокрема до умов щодо строку дії останнього.

Оскільки, враховуючи вищевикладене, на дату винесення рішення у даній справі строк дії договору закінчився, відповідачем доказів надання товару у розпорядження покупця, адресованих до покупця вимог про прийняття товару не надано, у відповідача виник обов`язок з повернення перерахованих йому коштів у якості попередньої оплати за товар.

Крім того, дії відповідача, що полягають у поверненні позивачу частини платежу, а також визнання у відповіді на вимогу повернення коштів, вказують на те, що відповідач усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

За таких обставин вимога про стягнення з відповідача 26 000,00 грн грошових коштів, перерахованих у якості попередньої оплати за Договором купівлі-продажу № 82 від 02.10.2018, пред`явлена до стягнення правомірно і підлягає задоволенню судом.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 002,79 грн за період з 01.01.2019 по 05.11.2020 та інфляційні втрати у розмірі 2 263,00 грн за період з січня 2019 року по вересень 2020 року, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, в задоволенні яких відповідач заперечує з посиланням на те, що лісгосп не має грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу, суд зазначає наступне.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто, сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 Цивільного кодексу України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України.

Вказаний правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, якою відступлено від протилежних висновків щодо застосування норми права (статті 625 Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 921/266/13-г/7 (провадження № 3-90гс14) та від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16 (провадження № 3-133гс17); у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 910/23585/16, від 14 березня 2018 року у справі № 910/24853/13, від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/1775/18, від 20 листопада 2018 року у справі № 916/75/18, від 21 червня 2019 року у справі № 910/9288/18, від 01 липня 2019 року у справі № 910/5773/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № 923/1151/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 906/190/19; у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 745/26/16-ц (провадження № 61-14087св18).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок річних виконаний позивачем без виключення днів часткового повернення коштів, а розрахунок інфляційних містить арифметичні помилки.

За допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" судом було здійснено перерахунок 3% річних за період з 01.01.2019 по 06.10.2020 за виключенням днів часткового повернення коштів та з урахуванням вірно розрахованих позивачем відсотків за період з 08.10.2020 по 05.11.2020, загальна сума 3% річних склала 1 991,88 грн. Перерахунок виконаний судом наведено нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4000001.01.2019 - 29.01.20203943 %1295.08
3500031.01.2020 - 02.04.2020633 %180.74
3000004.04.2020 - 01.10.20201813 %445.08
2800003.10.2020 - 06.10.202043 %9.18

За допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" судом також здійснено перерахунок інфляційних втрат за вказаний позивачем період, згідно розрахунку якого інфляційні втрати становлять 2 178,25 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІ
01.01.2019 - 31.01..0431704.73
01.02.2020 - 31.03..005174.16
01.04.2020 - 30.09..010299.36

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а тому після перевірки розрахунків позивача позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26 000,00 грн як повернення суми попередньої оплати, 1 991,88 грн 3% річних від простроченої суми та 2 178,25 грн інфляційних. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладаються на відповідача.

Керуючисьстаттями 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Ржищівський військовий лісгосп" (08363, Київська область, Бориспільський район, село Сошників, вулиця Іванова, будинок 144, ідентифікаційний код 22990204) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каслвуд" (01021, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 28/2, нежиле приміщення 43, ідентифікаційний код 42173559) грошові кошти у розмірі 30 170 (тридцять тисяч сто сімдесят) грн 13 коп. (з яких 26 000,00 грн борг, 1 991,88 грн 3% річних, 2 178,25 грн інфляційні втрати), а також 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 25.02.2021