РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2021Справа № 910/17245/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

про визнання договору укладеним

Представники сторін:

від позивача: Павлов Р.В.;

від відповідача: Мурай О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з вимогами до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання укладеним договору пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва в редакції, наведеній позивачем у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, відповідач неправомірно відмовився від укладення договору пайової участі та сплати пайового внеску, внаслідок чого позивач звернувся з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 відкрито провадження у справі №910/174245/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.12.2020, встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

30.11.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що будівлю за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б, літ «А» ним було придбано у 2003 році. При цьому, площа вказаної будівлі становила 4303,3 кв.м. Протягом липня 2018 року - лютого 2019 року відповідачем було здійснено капітальний ремонт фасадів вказаної будівлі, внаслідок якого загальна площа будівлі збільшено не було.

У підготовчому засіданні 09.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.12.2020.

Судове засідання, призначене на 29.12.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 судове засідання у справі №910/17245/20 призначено на 16.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 16.02.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.02.2021 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 16.02.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.06.2001 між Головним управлінням економіки Київської міської державної адміністрації та Акціонерним товариством закритого типу концерном «Екоп» (забудовник) укладено Договір №330, предметом якого є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку з реконструкцією нежитлових будинків для розміщення офісних представництв «Міжнародного ділового центру» по вулиці Пироговій, 7, 7-б у Радянському районі міста Києва.

У розрахунку обсягу пайової участі (внеску) вказано, що загальна площа об`єкту становить 3479,10 кв.м.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи (технічного паспорту) Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», загальна площа будівлі літ. «А» за адресою АДРЕСА_1 станом на 05.09.2003 становить 4303,3 кв.м.

10.09.2003 між Акціонерним товариством закритого типу «Екоп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрінвествклад» (продавець) та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», (покупець) укладено Договір купівлі-продажу майна №5-06, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив нежиле приміщення (майно), яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 7, 7-Б.

Як вбачається з п. 1.3 Договору, площа нежилого приміщення становить 4303,3 кв.м.

Додатковою угодою до вказаного договору сторони дійшли згоди, що продавець продав, а покупець купив нежитловий будинок літера «А», загальною площею 4303,3 кв.м. (майно), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б.

Відповідно до Реєстраційного посвідчення Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» нежитловий будинок літ «А» загальною площею 4303,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б зареєстровано на праві колективної власності за Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» на підставі Договору купівлі-продажу №5-06 від 10.09.2003, додаткової угоди до договору, акту приймання-передачі.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності станом на 26.12.2018, загальна площа будівлі за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б становить 4303,3 кв.м.

З Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), зареєстрованій Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 01.04.2019, встановлено, що з 10.07.2018 по 14.02.2019 було проведено капітальний ремонт фасаду будівлі Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б.

При цьому, у декларації зазначено, що замовник не залучається до сплати пайової участі згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У Технічному паспорті на будинок по вул. Пироговій 7-7б у місті Києві, виготовленому станом на 14.02.2019, вказано, що загальна площа будинку становить 4303,3 кв.м.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (станом на 23.11.2020), загальна площа будівлі за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б становить 4303,3 кв.м.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що загальна площа будівлі за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б після реконструкції становить 4303,3 кв.м, що на 824,20 кв.м. більше загальної площі, за яку сплачено пайову участь (3479,1 кв.м.), з огляду на що відповідач зобов`язаний сплатити пайову участь у розмірі 445068,00 грн (за розрахунком позивача).

З огляду на те, що на неодноразові вимоги позивача (листи від 15.08.2019 №050/08-4816, від 02.06.2020 №055/08-3535, від 10.07.2020 №050/08-4436, від 10.08.2020 №050/08-5045) про укладення договору пайової участі відповідачем було відмовлено в укладенні договору, позивач просить суд визнати укладеним договір пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва в редакції, викладеній у позовній заяві.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що будівлю за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, буд. 7-7б, літ «А» ним було придбано у 2003 році. При цьому, площа вказаної будівлі становила 4303,3 кв.м. Протягом липня 2018 року - лютого 2019 року відповідачем було здійснено капітальний ремонт фасадів вказаної будівлі, внаслідок якого загальна площа будівлі збільшено не було.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 187 Господарського кодексу України визначено, що спори, які виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону або в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 649 Цивільного кодексу України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлений загальний порядок укладення господарських договорів та передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Винятком з цього правила є порядок укладення договорів за державним замовленням або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд (далі - клас наслідків) - це характеристика рівня можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які постійно або періодично перебуватимуть на об`єкті або які знаходитимуться зовні такого об`єкта, матеріальних збитків чи соціальних втрат, пов`язаних із припиненням експлуатації або з втратою цілісності об`єкта.

Як вбачається з ч. 5 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018), СС1 - це незначні класи наслідків (відповідальності).

Згідно з ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018).

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

У ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) вказано, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:

1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;

7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018).

Відповідно до ч. 11 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 20.04.2018) інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Із зазначеного змісту ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що у наведених у цьому законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника.

Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якій опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.

Строк, визначений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» для укладення договору про пайову участь, - протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладання, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 911/594/18.

У Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва зазначено, що замовником є фізична або юридична особа, яка здійснює, має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (будинків, будівель, споруд, їх комплексів або частин); реконструкція - перебудова прийнятого в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва (частини будинку, будівлі, споруди), що передбачає зміну його геометричних розмірів зі зміною функціонального призначення (або без такої), внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників об`єкта (кількість продукції, потужність тощо), забезпечення вдосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов його експлуатації та якості послуг.

Відповідно до п. 3.1 Порядку пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком.

Згідно з п. 4.1 Порядку замовник, який здійснює або має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (у разі збільшення загальної площі об`єкта), зобов`язаний до прийняття об`єкта в експлуатацію взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва, крім випадків, передбачених законодавством та цим Порядком. Залучення замовників до пайової участі відбувається на підставі договору про пайову участь замовника у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, укладеного між виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та замовником (далі - договір про пайову участь).

У р. 4.2 Порядку вказано, що до пайової участі у розвитку інфраструктури не залучаються замовники у разі нового будівництва та/або реконструкції на території міста Києва:

- об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування в частині, що фінансується за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів;

- будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення (вид таких будівель визначається відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд на рівні підкласу);

- будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла в частині таких площ;

- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

- об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів у встановленому порядку;

- об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

- об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу), технічних приміщень;

- об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;

- будівель, споруд, їх комплексів або частин представництв іноземних держав відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини;

- паркінгів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку кошти пайової участі сплачуються замовником в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати.

Згідно з п. 5.1.1 Порядку підставою для розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є звернення замовника до Департаменту про укладення договору про пайову участь. Таке звернення подається щодо кожного об`єкта будівництва окремо. Разом із зверненням замовник подає завірені належним чином зі свого боку копії таких документів: - про затвердження в установленому порядку проектної документації; - затвердженої в установленому порядку проектної документації в частині техніко-економічних показників об`єкта будівництва та кошторису (за наявності); - позитивного висновку державної будівельної експертизи кошторису (за наявності кошторису); - технічного паспорта об`єкта або довідки щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, господарські будівлі, захисні споруди (за наявності на дату подачі заяви); - документи, що підтверджують техніко-економічні показники об`єкта до проведення реконструкції (у випадку реконструкції): документи на право власності (договір купівлі-продажу або свідоцтво на право власності) або технічний паспорт об`єкта; - пропозицій щодо строків (графік) сплати пайової участі, викладені у тексті звернення. На вимогу Департаменту замовник повинен пред`явити оригінали документів, передбачені цим пунктом.

Відповідно до п. 5.2.6 Порядку договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 (п`ятнадцять) робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, окрім випадків, передбачених пунктом 4.2 цього Порядку.

Відповідно до положень ДБН А.2.2-3:2014 реконструкцією є перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Як встановлено судом, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» набуло у 2003 році право власності на будівлю літ «А», загальною площею 4303,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7б, що підтверджується Договором купівлі-продажу майна №5-06 від 10.09.2003, додатковою угодою, актом приймання-передачі, реєстраційним посвідченням від 25.02.2004, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З наявних в матеріалах справи поданих сторонами доказі вбачається, що внаслідок проведеного відповідачем капітального ремонту фасаду вказаної будівлі у 2018-2019 роках її загальна площа не збільшилась, що підтверджується технічними паспортами на будівлю, складеними після проведення ремонту фасаду, інформацією, наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (станом на 19.09.2019 та станом на 23.11.2020).

Доказів того, що загальна площа будівлі літ «А» за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7б внаслідок проведеного відповідачем ремонту фасаду збільшилась матеріали справи не містять.

За таких обставин, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів того, що з моменту набуття відповідачем права власності на будівлю літ «А», загальною площею 4303,3 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7б та внаслідок проведених дій щодо ремонту фасадів протягом 2018-2019 років площа вказаної будівлі збільшилась, суд дійшов висновку щодо недоведеності тверджень позивача про наявність у відповідача обов`язку укласти договір пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (з підстав, викладених позивачем у позовній заяві).

Крім того у Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), зареєстрованій Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 01.04.2019, вказано, що замовник не залучається до сплати пайової участі згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, суд відмовляє у позові Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання укладеним договору пайової участі.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові у повному обсязі (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 22.02.2021.

Суддя О.М. Спичак