ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2021 р. Справа№ 910/2405/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Комунальник - 15", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 (повний текст складено 16.06.2020)

у справі №910/2405/20 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", м. Київ

до Обслуговуючого кооперативу "Комунальник - 15", м. Київ

про стягнення 53 528, 56 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, КП "Київтеплоенрго") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Комунальник - 15" (далі - відповідач, ОК "Комунальник-15") про стягнення 53 528, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані належним виконанням відповідачем зобов`язань щодо належних розрахунків за договорам про постачання теплової енергії у гарячій воді від 29.08.2018 № 312321.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №910/2405/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 44 603 грн 56 коп., пені у розмірі 4351 грн 28 коп., 3 % річних у розмірі 1571 грн 79 коп., інфляційні втрати у розмірі 2833 грн 48 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2095 грн 38 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу відповідача, яка складає 44 603,56 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, розмір заборгованості не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав належні документи, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем. Місцевим господарським судом встановлено, що при здійсненні позивачем розрахунку заявленої ним до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат було допущено арифметичні помилки; так, за розрахунком суду стягненню підлягає сума 3% річних в розмірі 1571,78 грн та інфляційних втрат в розмірі 2833,48 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОК "Комунальник - 15" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 скасувати, та постановити нове, яким в позові відмовити.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою скаржник просив апеляційний господарський суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкового рішення, що підлягає скасуванню.

За твердженням апелянта, судом першої інстанції не враховано, що в будинку №15 по вул. Митрополита Василя Липківскього в м. Києві відсутні мережі для отримання послуги з централізованого водопостачання гарячої води, натомість кооператив є власником індивідуального теплопункту (далі - ІТП), який слугує для підігріву холодної води. Відповідач, як колективний споживач, уклав відповідний договір №312321 від 29.08.2018 на постачання теплової енергії в гарячій воді з позивачем для потреб опалення, вентиляції та підігріву холодної води в ІТП на підставі п.1 ч.3 ст. 7 Закону України "Про житло-комунальні послуги". Рішення щодо зміни договору колективного споживання на інший, членами кооперативу не приймалось.

Разом з цим, позивачем 14.01.2019 листом №301/вих./1-645 повідомлено Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію, що дію зазначеного вище договору з постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем припинено з 01.11.2018 у зв`язку з існуванням станом на 01.11.2018 індивідуальних договорів з мешканцями будинку.

За твердженням апелянта, наявність індивідуальних договорів з мешканцями будинку виключає наявність зобов`язань відповідача перед позивачем за договором на постачання теплової енергії.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/2405/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А. (доповідач у справі), суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 поновлено ОК "Комунальник - 15" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №910/2405/20 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОК "Комунальник - 15" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у даній справі, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020, справу №910/2405/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 новоутвореною колегією суддів апеляційного господарського суду прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Комунальник - 15" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №910/2405/20.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

29.08.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 312321 (далі - Договір).

Предметом Договору є обов`язок позивача виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язаний отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позивач зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4 Договору) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року.

Згідно п. 2.3.1. Договору споживач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Згідно з п.п. 4.1., 4.11. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії.

Пунктом 2 Додатку 2 до Договору визначено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів встановлених на межі балансової належності (Додатки 3, 4).

Будинок за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Липківського, 15 обладнаний будинковим приладом обліку, що підтверджується наданими відповідачем щомісячними відомостями обліку споживання теплової енергії, а тому кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів.

Згідно п. 9 Додатку 2 до Договору споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в ЦОК за адресою: пр-т Повітрофлотський, 58, оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Відповідно до п. 10 Додатку 2 до Договору передбачено, що споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ №100/020 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" (код банку 322669), щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок Позивача.

Відповідно до п. 1 Додатку 2 до Договору розрахунки з споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 23.07.2018 № 1293 за кожну відпущену Гігакалорію для житлових організації у сумі 1097, 94 грн/Гкал без урахування ПДВ.

З відомості обліку споживання теплової енергії відповідачем від 25.10.2018 вбачається період споживання з 26.09.2018 по 22.10.2018, об`єм спожитої теплової енергії 24, 088 Гкал. У відомості обліку споживання теплової енергії відповідачем від 28.11.2018 зазначається період споживання з 23.10.2018 по 22.11.2018, однак об`єм спожитої теплової енергії розподілено на два періоди: перший з 23.10.2018 по 31.10.2018, об`єм спожитої теплової енергії 11, 287 Гкал віднесено на о/р 312321, другий з 01.11.2018 по 22.11.2018, об`єм спожитої теплової енергії 124, 433 Гкал віднесено на о/р 312331. Особовий рахунок № 312321 визначений укладеним між позивачем та відповідачем договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 29.08.2018 № 312321.

За твердженням позивача, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за жовтень 2018 утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяві становить 44 603, 56 грн, яку відповідач не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом..

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що доводи скаржника про наявність укладених позивачем індивідуальних договорів з споживачами послуг централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення, жодним чином не впливають на необхідність виконання відповідачем зобов`язань за наданими послугами відповідно до договору №312321 від 29.08.2018, який недійсним не визнавався, тобто, не нівелюють обов`язку відповідача сплатити вартість наданих позивачем послуг у період, щодо якого відсутні докази того, що споживачами наданих позивачем послуг були інші особи, а не відповідач.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 44 603, 56 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи та відповідачем на момент прийняття рішення не надано належних доказів на підтвердження відсутності вказаної заборгованості перед позивачем, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача 4 351,28 грн пені, нарахованої у період з жовтня по листопад 2018 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю надання послуг згідно наданого позивачем розрахунку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.3. Договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0, 5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожен день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення 4 351,28 грн - суми пені, нарахованої за зобов`язання за жовтень 2018 року та листопад 2018 року, колегією суддів встановлено, що здійснений позивачем розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог в цій частині є обґрунтованим.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 1601, 94 грн 3 % річних.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних з урахування висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеного в постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 за загальний період з 01.10.2018 по 31.12.2019 здійснений судом першої інстанції, погоджується з ним та вважає його вірним, у зв`язку з чим висновок місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних щодо стягнення з відповідача 2833, 48 грн інфляційних втрат та 1571, 79 грн 3 % річних є обґрунтованим.

Щодо доводів апелянта в частині наявності форс-мажорних обставин, які полягають у незаконній реєстрації ОСББ "Липківського 15" з подальшим захопленням майна ОК "Комунальник - 15", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до п. 3.5.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань,якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. Строк виконання зобов`язань за цим Договором в такому разі відкладається на період існування таких обставин. У випадку існування обставин непереборної сили більше трьох місяців кожна з сторін може письмово повідомити іншу сторону про розірвання Договору, з обов`язковим проведенням розрахунків за спожиту теплову енергію.

Відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження звернення до позивача з повідомленням про настання форс-мажорних обставин з документальним підтвердженням даного факту та вчинення відповідачем дій направлених на розірвання договірних відносин у відповідності до п. 3.5.1 Договору. Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що ОСББ "Липківського 15" не є стороною спірних правовідносин за Договором, а відтак обставини реєстрація та подальшої діяльності ОСББ "Липківського 15" не впливають на обсяг обов`язків відповідача за Договором в частині здійснення розрахунків.

Разом з цим колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що розірвання Договору у вищезазначеному порядку за наявності форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від обов`язку проведення розрахунку за спожиту теплову енергію.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 44 603, 56 грн, пені у розмірі 4351,28 грн, 3 % річних у розмірі 1571,79 грн та інфляційних втрат у розмірі 2833, 48 грн.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 у справі №910/4703/20 про задоволення позову є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Комунальник - 15" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №910/2405/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2020 у справі №910/2405/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2405/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова