РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2021 Справа № 910/12367/20

За позовомЗаступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд"
простягнення 3661114,83 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від прокуратиКолодяжна А.В.;
від позивачане з`явились;
від відповідачаКазначеєва Г.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" 3661114,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як власник об`єкта нерухомості, у період з 23.11.2016 по 01.11.2019 був фактичним користувачем земельної ділянки із земель комунальної власності, однак плату за користування земельною ділянкою не вносив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/12367/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення даної ухвали суду; підготовче засідання у справі призначено на 30.09.2020.

30.09.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, яке судом задоволено.

У підготовчому засіданні 30.09.2020 було оголошено перерву до 21.10.2020. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 позивача повідомлено про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 21.10.2020.

20.10.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 поданий відповідачем 20.10.2020 відзив на позов залишено без розгляду та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 04.11.2020.

29.10.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов разом з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаному відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись серед іншого на те, що угода (договір) про заміну сторони у договорі оренди від 17.10.2012 №8972 між Миколаївською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" укладена не була, внаслідок чого відповідач у спірний період не був орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :15:004:0033 по пр.Героїв України 9-Р у м.Миколаєві та, відповідно, суб`єктом оплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Крім того за твердженнями відповідача, позивач у позовній заяві не наводить необхідного для стягнення збитків у вигляді неодержаної орендної плати складу цивільного правопорушення та відповідного нормативно-правового обґрунтування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 заяву відповідача про продовження строку для подання відзив на позов задоволено, поданий 29.10.2020 відповідачем відзив на позов прийнято до розгляду; у підготовчому засіданні 04.11.2020 оголошено перерву до 25.11.2020.

23.11.2020 через загальний відділ діловодства суду від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій прокурорвказав, що із часу отримання у власність об`єкта нерухомості у Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" виник обов`язок внести зміни до договору оренди землі №8972 від 17.10.2012 або укладення/реєстрації нового договору на оренду земельної ділянки, а фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

У підготовчому засіданні 25.11.2020 було оголошено перерву до 02.12.2020.

02.12.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові докази по справі, які судом прийнято до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.12.2020.

17.12.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, яке судом задоволено.

17.12.2020 у судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 20.01.2021. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2021 позивача повідомлено про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 20.01.2021.

20.01.2021 у судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 28.01.2021. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 позивача повідомлено про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 28.01.2021.

21.01.2021 через загальний відділ діловодства суду від прокуратури надійшли додаткові пояснення по справі.

28.01.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

Представники прокуратури у судовому засіданні 28.01.2021 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання 28.01.2021 не з`явився, про проведення судового засідання 28.01.2021 позивач повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.01.2021 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позов та поясненнях по справі.

В судовому засіданні 28.01.2021 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 між Миколаївською міською радою (позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" (орендар) укладено договір оренди землі №8972, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за №969, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Миколаїв 17.10.2012 №01328 №8972 та зареєстрований у книзі записів договорів оренди землі за №8972 від 17.10.2012 (надалі - договір оренди).

Відповідно до п.1.1 договору оренди Миколаївська міська рада на підставі рішення від 31.05.2012 за №17/30 передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" приймає в оренду земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі громадсько-торгового центру (2-й пусковий комплекс) по проспекту Героїв Сталінграда, 9-Р у місті Миколаєві (Центральний район), кадастровий номер земельної ділянки :15:004:0033.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 10108 кв.м, у т.ч. 5600 кв.м під капітальною забудовою, 3 кв.м під спорудами, 4458 кв.м під проїздами, проходами без права передачі її в суборенду. На земельній ділянці знаходиться громадсько-торговий центр, який належить ТОВ "Амстор". Об`єктом оренди є тільки земельна ділянка. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 20.06.2012 за №715-05 у 2012 році становить 13159200,88 грн (п.п.2.1, 2.2, 2.3, 2.4 договору оренди).

Договір діє протягом 15 років з дати його державної реєстрації (п.3.1 договору оренди).

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору оренди за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендну плату у грошовій формі. Розмір орендної плати: річна орендна плата за земельну ділянку (10108 кв.м) встановлюється у розмірі 5% від її нормативної грошової оцінки, де нормативна грошова оцінка земельної ділянки (10108 кв.м) у 2012 році становить 13159200,88 грн. Виходячи з цього, розмір річної орендної плати за цим договором у 2012 році складає 657960,05 грн.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №715-05 від 20.06.2012, виданого управлінням Держкомзему у місті Миколаєві, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 10108 кв.м становить 13159200,88 грн.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.07.2018 №130137362, 23.11.2016 було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю громадсько-торгового центру за адресою: м.Миколаїв, проспект Г.Сталінграду, 9-Р за Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд", підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу нерухомого майна №4168 від 23.11.2016.

За вказаним договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд", як покупцем (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авуар-Сервіс", як продавцем, продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність нежитлову будівлю громадсько-торгового центру загальною площею 10078,4 кв.м за адресою: м.Миколаїв, проспект Герої Сталінграду, 9-Р. Нежитлова будівля, що відчужується розташована на земельній ділянці кадастровий номер :15:004:0033 площею 10108 кв.м, що розташована за адресою: м.Миколаїв, проспект Г.Сталінграду, 9-Р.

Право власності Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" на нежитлову будівлю громадсько-торгового центру загальною площею 10078,4 кв.м за адресою: м.Миколаїв, проспект Герої Сталінграду, 9-Р, розташованої на земельній ділянці кадастровий номер :15:004:0033, площею 10108 кв.м у спірний період, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73768309 від 23.11.2016.

Як стверджує прокурор у позовній заяві, у період з 23.11.2016 по 01.11.2019 відповідач був фактичним користувачем вищевказаної земельної ділянки, на якій розташована нежитлова будівля громадсько-торгового центру, внаслідок чого стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" підлягають грошові кошти у розмірі 3661114,83 грн за фактичне користування земельною ділянкою площею 10108 кв.м по пр.Героїв України, 9-р у м.Миколаєві.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016 до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено ст.131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Водночас Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку: "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

У розумінні положень п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у п.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

Позов у справі, що розглядається, подано заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради.

Заступник прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 вказав на те, що несплата фактичним землекористувачем орендної плати за використання земель грубо порушує інтереси держави, оскільки спричиняє ненадходження до бюджету визначених земельним та податковим законодавством коштів, а тому може мати своїм наслідком недофінансування бюджету та неможливість реалізації місцевих програм, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

При цьому земельна ділянка, на якій розташоване належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" нерухоме майно (у спірний період), відноситься до комунальної власності, і за даних обставин Миколаївська міська рада має право пред`явлення позову до відповідача про стягнення коштів за користування земельною ділянкою у вигляді неодержаної орендної плати.

Однак, Миколаївська міська рада листом від 18.05.2020 повідомила Миколаївську місцеву прокуратуру про неможливість пред`явлення вказаного позову, у зв`язку з відсутністю коштів за сплату судового збору та зазначила, що не заперечує щодо здійснення прокурором дій щодо представництва інтересів позивача в суді з питання стягнення коштів за користування земельною ділянкою з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд".

За твердженнями заступника прокурора, вказане свідчить про усвідомлену, пасивну поведінку Миколаївської міської ради щодо захисту інтересів територіальної громади міста Миколаєва та стягнення коштів за користування земельною ділянкою у вигляді неодержаної орендної плати, що у свою чергу спричиняє втрати місцевого бюджету.

При цьому сам факт незвернення до суду відповідного органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо стягнення плати за користування земельною ділянкою, у зв`язку із чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що заступником прокурора обґрунтовано та з дотриманням вимог ст.53 Господарського процесуального кодексу України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" подано позовну заяву в інтересах держави у даній справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відтак, за загальним правилом, закріпленим у ст.120 Земельного кодексу України і ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, набуває такі ж самі права на земельну ділянку, на яких вона належала попередньому власнику (землекористувачу) на час відчуження будівлі або споруди.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, у зв`язку із набуттям права власності на вище вказаний об`єкт нерухомості, неодноразово звертався до позивача із заявами щодо оформлення права оренди земельної ділянки, на якій ця нерухомість розміщена. Зокрема, позивач ініціював питання щодо заміни орендаря земельної ділянки з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" внаслідок укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.11.2016.

Проте, право оренди відповідача на земельну ділянку оформлене не було, остаточно пропозиції відповідача щодо укладення додаткової угоди про заміну сторони орендаря в договорі оренди землі позивач так і не розглянув. Інформація щодо прийняття Миколаївською міською радою відповідного рішення в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Обставини справи свідчать, що плату за користування земельною ділянкою відповідач протягом спірного періоду не вносив.

23.09.2019 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист про необхідність сплати орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :15:004:0033, площею 10108 кв.м за період з 23.11.2016 по 01.10.2019 у розмірі 3557091,02 грн.

На цей лист відповідач відповіді позивачу не надав.

Таким чином, у спірний період мало місце фактичне користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без здійснення оплати за таке користування.

Згідно із частинами 1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (з 23.11.2016 по 01.11.2019) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно, прокурор правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача коштів за період фактичного користування земельною ділянкою у порядку ст.1212 Цивільного кодексу України.

Виходячи з кваліфікації спірних правовідносин як кондиційних, а не деліктних, доводи відповідача про відсутність в його діях вини в контексті заявлених прокурором вимог суд відхиляє.

Разом з цим, розрахунок ціни позову здійснено прокурором з арифметичними помилками.

Здійснивши перерахунок належних до сплати у спірний період грошових коштів, які фактичний користувач має заплатити власнику земельної ділянки суд, із врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :15:004:0033 станом на 2012 рік на суму 13159200,88 грн, коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433, 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0, 2019 рік - 1,0 та положень ст.ст.288.5, 288.5.1 Податкового кодексу України (розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку - для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки) дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти за користування земельною ділянкою у спірний період на загальну суму 2196668,89 грн, а саме: за період з 23.11.2016 по 31.12.2016 на суму 74583,11 грн, за 2017 рік на суму 748971,45 грн, за 2018 рік на суму 748971,45 грн та за період з 01.01.2019 по 01.11.2019 на суму 624142,88 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд".

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судовий збір покладається на прокуратуру та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" (04053, місто Київ, вул.Січових Стрільців, будинок 1-5, ідентифікаційний код 37805847) на користь Миколаївської міської ради (54027, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Адміральська, будинок 20, ідентифікаційний код 26565 (два мільйони сто дев`яносто шість тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 89 коп. безпідставно збережених за період з 23.11.2016 по 31.12.2016 коштів у вигляді оплати орендної плати.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Політрейд" (04053, місто Київ, вул.Січових Стрільців, будинок 1-5, ідентифікаційний код 37805847) на користь Прокуратури Миколаївської області (54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Спаська, будинок 28, ідентифікаційний код 02910048) 32950 (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн 03 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.02.2020

Суддя Ю.М.Смирнова