ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" лютого 2021 р. Справа № 911/3293/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Ющенко Івана Івановича, АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця Прудченко Олексія Володимировича, АДРЕСА_2

про стягнення 61 892, 32 грн за договором купівлі-продажу № 23/01/19 від 23.01.2019

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Фізична особа-підприємець Ющенко Іван Іванович звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Прудченко Олексія Володимировича з урахуванням зменшення позовних вимог викладених в уточненій позовній заяві про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 23/01/19 від 23.01.2019 в розмірі 61 892,32 грн, з яких 50 100,00 грн борг за товар, 7 383,31 грн пеня, 2 379,94 грн 3% річних та 2 029,07 грн інфляційне збільшення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов даного договору в частині повної та своєчасної оплати за товар (подрібнювач деревини (щепоподрібнювач) виробник ХЕММЕЛЬ-Україна RM 800.4/330, серія та номер 0972, дата випуску 09.2012 рік) згідно вказаного в Договорі графіку оплати.

Звертаючись із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, керуючись пунктом 1 частини п`ятої статті 12, частиною першою статті 247, частиною першою статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач відзиву на позов не подав, про наявність заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив.

Відповідно до частини третьої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, яке було направлено відповідачу на адресу: 08000, Київська область, Макарівський район, селище міського типу Макарів, вулиця Садова, будинок 1, квартира 31, котра зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відділенням поштового зв`язку було повернуто на адресу суду з відміткою підприємства: "не проживає 5 років".

Приписами частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач повідомлявся про відкриття провадження у справі № 911/3293/20 належним чином.

Позивачем в позовній заяві було вказано номер телефону НОМЕР_1 , тобто засоби зв`язку з відповідачем. Однак відповіді на здійснений судом дзвінок за вказаним номером телефону не послідувало.

Крім того суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина перша статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Судом було вжито всіх належних способів в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, для повідомлення учасників справи про розгляд справи.

Згідно із частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

23 січня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Ющенко Іваном Івановичем (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Прудченко Олексієм Володимировичем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 23/01/19, згідно умов якого Продавець по даному Договору зобов`язується продати Покупцю наступне обладнання, що було у користуванні Продавця: Подрібнювач деревини (щепоподрібнювач) виробник "ХЕММЕЛЬ-Україна", тип машини RM 800.4/330, серія та номер 0972, дата випуску 09.12 р., (далі -Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар згідно Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору право власності на Товар переходить до Покупця з моменту повної оплати вартості Товару.

Згідно з пунктом 2.2 Договору ризик втрати чи пошкодження Товару, а також обов`язок несення витрат, пов`язаних з Товаром, переходить від Продавця до Покупця в момент фактичного отримання Товару Покупцем, що посвідчується Актом приймання-передачі Товару або видаткової накладної.

Загальна вартість Товару складає 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. без ПДВ. Вартість товару за даним Договором визначається в гривнях (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.2 Договору оплата товару здійснюється Покупцем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Продавця.

Пунктом 3.3 Договору визначено наступний порядок здійснення оплати товару, а саме 60 000,00 грн Покупець сплачує протягом 30 днів з моменту підписання сторонами даного Договору, згідно графіку: 23.01.2019 - 10 000,00 грн; 29.01.2019 - 10 000,00 грн; 04.02.2019 - 10 000,00 грн; 10.02.2019 - 10 000,00 грн; 16.02.2019 - 10 000,00 грн; 10.03.2019 - 10 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.2 Договору у випадку прострочення оплати за товар Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (повним виконанням Покупцем своїх зобов`язань вважається повний розрахунок з Продавцем) (пункт 6.1 Договору).

Позивач вказує, що на виконання умов укладеного договору між Покупцем та Продавцем 23.01.2019 підписано Акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу № 23/01/19, згідно якого позивачем передано, а відповідачем прийнято обумовлений договором товар - подрібнювач деревини (щепоподрібнювач) виробник "ХЕММЕЛЬ-Україна", тип машини RM 800.4/330, серія та номер 0972, дата випуску 09.12 р. Акт приймання-передачі завірений належним чином підписами сторін.

Позивач стверджує, що відповідач в порушення своїх договірних зобов`язань свій обов`язок щодо оплати поставленого позивачем товару виконав частково, сплативши лише 9 900,00 грн, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений та неоплачений відповідачем товар за договором становить 50 100,00 грн.

Позивач з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з претензією № 26/03/19-1 від 26.03.2019 про вимогу виконати свої зобов`язання за договором купівлі-продажу № 23/01/19 від 23.01.2019 належним чином та перерахувати на рахунок позивача заборгованості, однак відповідач заборгованість не сплатив, вмотивованої відповіді не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

За змістом статей 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та статті 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором купівлі-продажу та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини першої статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частин першої та другої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу позивач передав відповідачу товар, що підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі до договору купівлі-продажу № 23/01/19 від 23.01.2019.

Частинами першою та другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, частини шостої статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що Покупець оплачує вартість товару протягом 30 днів з моменту підписання сторонами даного Договору згідно графіку: 23.01.2019, 29.01.2019, 04.02.2019, 10.02.2019, 16.02.2019, 10.03.2019 рівними частинами по 10 000,00 грн.

Договір купівлі-продажу № 23/01/19 підписаний між сторонами 23.01.2019, а також перший платіж у розмірі 10 000,00 грн згідно узгодженого графіку оплати визначено 23.01.2019, однак товар відповідачем по першому платежу оплачено частково в сумі 9 900,00 грн.

Судом встановлено, що відповідно до узгодженого в підпункті 3.3.1 Договору графіку оплати, строки оплати платежів поставленого товару є такими, що настали.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отриманий товар у повному обсязі не надав, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував, доказів на повернення товару також не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 50 100,00 грн (60 000,00 грн - 9 900,00 грн) є обґрунтованими, матеріалами справи підтвердженими та підлягають задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо оплати товару, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 7 383,31 грн нарахованої по кожному періоду прострочення платежу відповідно до графіку оплат за Договором, 3% річних у розмірі 2 379,94 грн нарахованих за загальний період з 24.01.2019 по 14.09.2019 та інфляційних втрат у розмірі 2 029,07 грн за загальний період з лютого 2019 року по серпень 2020 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за товар Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в загальному розмірі 7 383,31 грн, судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунки пені по кожному простроченому періоду оплати окремо в межах 5-місячного періоду, тоді як відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Проте визначення періоду нарахування, який не суперечить вимогам статті 232 Господарського кодексу України є правом кредитора, а тому перевіривши розрахунок пені за заявлений позивачем період, судом встановлено, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Встановивши наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення пені в розмірі 7 383,31 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період нарахування, однак розрахунок є арифметично невірним, у зв`язку з чим, судом було здійснено власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого 3% річних складають 2 380,67 грн, що є більшим ніж заявлено позивачем.

Враховуючи положення частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої, суд не може виходити за межі позовних вимог, позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 2 379,94 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд встановив, що він є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в частині щодо 2 029,07 грн нарахованих по кожному періоду оплати окремо за загальний період з лютого 2019 року по серпень 2020 року інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно з частинами першої - третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Фізичною особою-підприємцем Ющенко Іваном Івановичем у позовній заяві, яка є першою заявою по суті спору, повідомлено суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 9 459,00 грн та складається з оплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою - 2 102,00 грн; з оплати за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у разі відмови у позові - 3 153,00 грн, з оплати за подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції - 4 204,00 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 2 102,00 грн (платіжне доручення № 81 ВІД 11.11.2020).

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прудченко Олексія Володимировича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ющенко Івана Івановича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) 61 892 (шістдесят одну тисячу вісімсот дев`яносто дві) грн 32 коп. заборгованості (з яких 50 100,00 грн борг за товар, 7 383,31 грн пеня, 2 379,94 грн 3% річних та 2 029,07 грн інфляційне збільшення), а також 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 08.02.2021