УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/2047/21

Суддя Господарського суду міста Києва Курдельчук І.Д., дослідивши у нарадчій кімнаті без виклику і повідомлення учасників справи матеріали (вх.910/2047/21)

позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (ікюо 41223117 вул. Андрія Фарба, буд. 1 А, офіс 10, м. Дніпро, 49000)

до Міністерства оборони України (ікюо 00034022, просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168)

про продовження строків постачання продукції

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить суд про продовження строків постачання продукції за Договором № 286/1/20/62 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний газ) (лот 4: (09131000-6) авіаційний газ (паливо для реактивних двигунів РТ та/або палива ТС-1 для реактивних двигунів та/або палива авіаційного для газотурбінних двигунів Джет А-1), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ФІДЕЯ» та Міністерством оборони України у зв`язку з істотною зміною обставин до 31.12.2020.

Відповідачем визначено Міністерство оборони України.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При визначенні способу захисту відповідно до наведеної норми слід ураховувати положення частини 1 статті 14, пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, тому суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який ця особа не просить застосувати.

Суд вказує, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

Отже, обираючи спосіб захисту, позивач насамперед повинен перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту.

Якщо ефективного способу захисту законом або договором не передбачено і позивач обирає інший ефективний спосіб захисту його прав, свобод чи інтересів, у позовній заяві має бути наведено відповідне обґрунтування необхідності застосування такого способу захисту, інакше суд залишає позовну заяву без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" відзначалося, що "суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин (наприклад, з політичних правовідносин). Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто юридичних спорів".

Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.

Так, позивач звернувся до суду з вимогою про продовження строків постачання продукції за Договором.

Суд зазначає, що продовження строків можливо шляхом укладення додаткової угоди до відповідного Договору.

При цьому, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що звертався до відповідача з пропозицією продовження строку поставки, oднак, в матеріалах позовної заяви відсутній проект додаткової угоди до Договору, який має бути поданий стороною відповідно до останнього речення п.8.5 та п.11.4 такого Договору, а також відсутнє викладення способу, визначеного законом/договором щодо внесення змін до договору.

Враховуючи викладене, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху в порядку статті 174 Господарського процесуального кодексу України та необхідність усунення позивачем недоліків шляхом подання суду: надання проекту додаткової угоди до Договору,я ким має бути поданий стороною відповідно до останнього речення п.8.5 та п.11.4 такого Договору, а також викладення способу, визначеного законом/договором щодо внесення змін до договору.

Керуючись статтями 77, 91, 162, 164, 174, 234 та 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (ікюо 41223117 вул. Андрія Фарба, буд. 1 А, офіс 10, м. Дніпро, 49000) до Міністерства оборони України (ікюо 00034022, просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) про продовження строків постачання продукції залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заявшляхом подання суду:

- проекту додаткової угоди до Договору 286/1/20/62, який має бути поданий стороною відповідно до останнього речення п.8.5 та п.11.4 такого Договору;

- також викласти спосіб, визначений законом/договором щодо внесення змін до договору.

3. Попередити позивача, що відповідно до частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набрала законної сили 17.02.2021 та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Д. Курдельчук