ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа№ 925/756/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 (повний текст складено 21.08.2020)

у справі №925/756/20 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Азот"

про стягнення 72660,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" заявлено позов до Приватного акціонерного товариства "Азот" про стягнення з відповідача 72660,50 грн штрафу за невірно визначену масу вантажу в залізничних накладних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач невірно зазначив відомості про масу вантажу, яка була направлена у березні 2020 р. за залізничною накладною №40145989 на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці зі станції Черкаси Одеської залізниці на адресу ПрАТ "Макрохім" в залізничному вагоні №57196255.

Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №925/756/20 від 17.08.2020 у задоволені позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що заявлені вимоги позивача є необґрунтованими, не доведені належними та допустимими доказами, які б підтверджували наявність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у вигляді нарахованого штрафу, посилаючись на те, що фактично зважування на станціях відбувалось на вагах різного типу та різними способами, а тому посилання позивача на виявлення різниці маси вантажу саме внаслідок неправильного зазначення маси вантажу є необґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 у справі №925/756/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що залізницею не було порушено вимог нормативних актів, які регулюють порядок визначення маси вантажу при перевезеннях залізничним транспортом, а також те, що комерційний акт №476003/7, складений в даному випадку на невідповідність найменування, маси кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах, як наслідок не потребує проставлення штемпелю та відмітки про реєстрацію, й може бути доказом у справі для покладення на відповідача матеріальної відповідальності, у вигляді нарахування штрафу згідно статті 122 Статуту залізниць України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 у справі №925/756/20.; постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників у справі в письмовому провадженні.

09.11.2020 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 у справі №925/756/20 - без змін, оскільки скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення відповідачем збитків для позивача.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу 09.11.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження.

23.11.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу та заперечення на клопотання про закриття апеляційного провадження.

08.12.2020 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли пояснення до заперечення від 18.11.2020 на клопотання про закриття апеляційного провадження.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020, для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" у справі №925/756/20 у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Козир Т.П. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги по суті спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий суддя, доповідач), суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г., яка призначена протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020; постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників у справі в письмовому провадженні.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши клопотання про закриття апеляційного провадження, Північним апеляційним господарським судом відмовлено у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Предметом розгляду даної справи є стягнення штрафу у розмірі 72660,50грн, отже, даний спір є малозначним, тому представником може бути як адвокат або законний представник, так і будь-яка інша особа.

Відповідно до ст. 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 2 статті 61 ГПК України встановлено, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Апеляційна скарга підписана представником АТ "Українська залізниця" - адвокатом Губорєвою Я.А., на підтвердження повноважень якої до скарги додано нотаріально засвідчену довіреність від 13.08.2020 та копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 04.12.2018.

Довіреність від імені АТ "Українська залізниця" видана в.о. директора регіональної філії "Придніпровська залізниця" Гавриленком С.О. та заступником директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії "Придніпровська залізниця" Декарчуком О.М.

Видача довіреності двома уповноваженими особами відповідає Статуту Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та Положенню регіональної філії "Придніпровська залізниця". Представники діяли у межах своїх повноважень та у порядку передоручення уповноважили адвоката ГуборєвуЯ.А. на представництво інтересів АТ "Українська залізниця" у суді.

У пункті 2.1 довіреності зазначено, зокрема, що адвокат Губорєва Я.А. уповноважена представляти інтереси Довірителя у судах всіх інстанції та юрисдикцій, з усіма правами, що надані позивачу, підписувати та подавати будь-які заяви, скарги, оскаржувати рішення суду в установленому порядку, підписувати та подавати апеляційні, касаційні скарги.

Пункт 2.1 довіреності не містить застережень щодо наявності обмежень повноважень представника на вчинення ним певних процесуальних дій.

Однак, у абзаці 2 пункту 3 (щодо здійснення інших повноважень), на який посилається відповідач, зазначено, що "правочини та інші вихідні документи вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Довірителя та третіх осіб виключно у разі , коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів, а також з урахуванням обмежень, передбачених пунктами 5.6 та 5.7 Положення про Філію".

Щодо застосування у даному випадку правила двох підписів апеляційний господарський суд вважає, що застереження щодо необхідності дотримання правила двох підписів застосовується виключно у випадках: укладання договорів, довіреностей, підписанні банківських та інших фінансових документів, пов`язаних з діяльністю самого товариства. Тоді як апеляційна скарга подається у відповідності до вимог процесуального законодавства і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. При цьому чинним процесуальним законодавством України не встановлюється обов`язок підписання апеляційних скарг одночасно декількома представниками сторони або третьої особи.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі №905/2314/17 та від 04.12.2020 у справі №908/3406/19.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2020 року на ст. Мелітополь Придніпровської залізниці по прибуттю поїзда на підставі акту загальної форми №15 від 11.03.2020, в присутності представника вантажоодержувача ПрАТ "Макрохім" була проведена контрольна перевірка маси вантажу у вагоні №57196255 на 150-Т вагонних вагах, заводський номер №160 власності Структурного підрозділу "Запорізька механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт" регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" повірених згідно технічного паспорту 06.02.2020.

В результаті цієї перевірки було встановлено, що маса вантажу вказана відправником в залізничній накладній №40145989 у графі "маса вантажу в кг, визначена відправником", не відповідає масі вантажу, встановленій при проведенні контрольної перевірки вантажу, а саме: маса нетто по накладній - 64900 кг, а маса нетто при перевірці мала різницю маси нетто +300 кг.

За таке порушення позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати в сумі 72660,50 грн. відповідно до п. 31 накладної (14532,10 грн. х 5) згідно ст. 118 Статуту залізниць України.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457та іншими актами законодавства України, зокрема, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Відповідно до ст.2 Статуту залізниць України визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно ст.3 Статуту залізниць України дія цього Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

На кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил (п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за №765/19503, надалі - Правила оформлення перевізних документів).

Відповідно до п.1.5 Правил оформлення перевізних документів перевезення власних (орендованих) локомотивів і вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюються перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" відправником зазначається "Власний (орендований) вагон (локомотив). Власник (орендар)..."; для порожніх вагонів, крім того, додається запис: "Повертається власнику (орендарю) під навантаження, в ремонт тощо".

Згідно з п.2.1. та п.2.2. розділу 2 "Правил оформлення перевізних документів", графи у Накладній "Маса вантажу в кг. визначена відправником" та "Спосіб визначення маси" заповнюються відправником.

При цьому відповідно до 2.3 Правил оформлення перевізних документів у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Відповідно до 5.4 Правил оформлення перевізних документів інші відмітки, необхідні для визначення провізної плати і зборів за послуги, пов`язані з перевезенням і для виконання особливих умов перевезення, вносяться в перевізний документ відправником, станціями відправлення, призначення та попутними станціями відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (зі змінами), та інших нормативно-правових актів.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).

За змістом ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність них відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до п. 8 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року N 334, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Відмовляючи у стягненні з відповідача штрафу місцевий господарський суд виходив з того, що правові підстави для його стягнення відсутні, оскільки комерційний акт №476003/7 від 11.03.2020, на підставі якого зараховано штраф, складений з порушенням Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, позивачем не надано належних доказів, на підставі яких відповідач може бути притягнутий до відповідальності за неправильно зазначену масу вантажу у вказаній накладній.

Як зазначав суд першої інстанції, при дослідженні комерційного акту №476003/7 від 11.03.2020 було встановлено, що на бланку акта у передбаченому місці для штемпелів та відміток про реєстрацію акта (верх бланку акта) ні штемпеля, ні відмітки про реєстрацію акта бланк не містить, доводи позивача про те, що комерційний акт складений з дотримання вимог Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. N 334 не знайшли свого підтвердження.

Пунктом 10 Правил складання актів визначено, що Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Щодо належності підписів уповноважених осіб в комерційному акті у сторін заперечення відсутні.

Так само не знайшли свого підтвердження доводи позивача зазначені в апеляційній скарзі відносно того, що судом першої інстанції безпідставно встановлено, що сторонами для зважування при завантаженні вантажу та при перевірці ваги на станції були використанні різні типи вагів.

Судом встановлено, що за результатами зважування вагона № 57196255 на території відповідача, вага продукції завантаженої у вагон склала 64900 кг, загальна вага - 86 500 кг, тара вагону - 21 600 кг, що підтверджується:

- специфікацією № 152 на відвантажену продукцію цехом К-1 ПрАТ "АЗОТ" від 05.03.2020.

Колегією суддів встановлено, що при зважуванні вантажу, який був завантажений у вагон №57196255, відповідачем використовувалися ваги вагонні електромеханічні №2312 ВВ 150Э/2С № 12, вказаний факт також вказаний і у залізничній накладній №40145989 від 06.03.2020.

Доказів заборони чинним законодавством України для відправників товарів проводити зважування вантажів на власних вагах чи/або певних типів вагів, до суду позивачем не подано.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 862/5083, визначено, що зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Відповідно до п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту), затверджених Наказ Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 №442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Згідно даних технічного паспорта засобу ваговимірювальної техніки (звіт) власних вагів вагонних електромеханічних №2312 ВВ 150Э/2С № 12, що міститься в матеріалах справи, повірка вагонних ваг проведена 09.01.2020, відхилень від метрологічних характеристик не виявлено, ваги визнані придатними для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. Таким чином ваги, на яких відбулось зважування вагону №57196255 своєчасно пройшли огляд-перевірку та були придатними для зважування вантажів, у зв`язку з чим заперечення позивача в цій частині судом визнані хибними.

Також, відповідачем надано до суду апеляційної інстанції витяг з висновку за результатами діагностичного обстеження від 21.02.2017 №-03.1-108.17, вказаним висновком визнано можливим експлуатувати електромеханічні ваги відповідача №2312 ВВ 150Э/2С № 12 до 21.02.2022, тому доводи позивача про непридатність ваг, на яких здійснювалося зважування, у зв`язку з виходу їх з експлуатації є безпідставними.

Отже, на дату завантаження (05.03.2020) вагона № 57196255, вищевказані ваги своєчасно пройшли огляд-перевірку та були придатними для зважування вантажів, що перевозяться залізничним транспортом.

Встановлено, що для зважування при завантаженні вантажу та при перевірці ваги на станції призначення, були використані різні типи вагів, а саме: відповідач використав вагонні ваги статичні тензометричні, які згідно технічного паспорта передбачають швидкість пересування на вагах під час зважування 3 км/год, а без зважування - 10 км/год. А позивач використав при перевірці ваги ватажу 150 тонні вагонні ваги № 160 приписки ст. Мелітополь (розділ "Д" Комерційного акту). З паспорта цих вагів вбачається, що швидкість пересування на вагах під час зважування 0 км./год, а без зважування - не більше 3 км. /год.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони для зважування вантажу застосували різні типи вагів, які вимагають дотримання різних методик зважування. При цьому, з матеріалів справи неможливо встановити, що обидві сторони взагалі дотрималися технічних вимог своїх вагів про швидкість пересування вантажу на вагонних вагах при кожному зважуванні.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 у справі №925/756/20 залишити без змін.

Матеріали справи №925/756/20 повернути Господарському суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз