ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху

м. Суми

15.02.2021 Справа № 920/133/21
Господарський суд Сумської області у складі судді Яковенка В.В., перевіривши матеріали заяви № б/н від 09.02.2021 ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, посилаючись на положення Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З дня введення в дію (21.10.2019) Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність (п.2 Прикінцевих і перехідних положень згаданого Кодексу).

Частиною 1 статті 2 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Пунктом 12 частини 3 статті 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються, зокрема: докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень.

Таким чином, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повинні бути додані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 34050 грн. 00 коп. (3 міс. х 5 х 2270 грн.)

Проте фізичною особою ОСОБА_1 до своєї заяви не додано доказів, які б підтверджували здійснення нею авансування винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому порядку та розмірі.

У свою чергу до заяви в якості додатку надані клопотання про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому, в якому просить суд розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника та клопотання про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому.

Таким чином, одночасно із зверненням до суду із заявою про відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи, боржник просить суд перекласти обов`язок авансування винагороди керуючому реструктуризацією на кредиторів.

В обґрунтування клопотання боржник посилається на скрутне матеріальне становище, відсутність грошових коштів на його рахунках, на обмеження в доступі до правосуддя. При цьому боржник, використовуючи практику Європейського суду з прав людини, ототожнив винагороду арбітражного керуючого та судовий збір.

Обов`язок боржника авансувати вищенаведену суму до звернення з відповідною заявою до суду передбачений КУзПБ і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою ст. 116 КУзПБ. При цьому Кодекс не містить умов та не передбачає права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому на етапі подання заяви та вирішення судом питання про її прийняття до розгляду. Не містить Кодекс і повноважень суду звільнити або відстрочити авансування зазначених витрат за аналогією із судовим збором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Вказаний Закон встановлює обов`язковість сплати судового збору у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб за подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство і не передбачає сплати судового збору, якщо таку заяву подає боржник (виняток становлять заяви про затвердження плану санації, реструктуризації, але які подаються до відкриття провадження у справі про банкрутство).

Виходячи з вищенаведеної норми, держава врахувала можливість надмірного тягара для неплатоспроможного боржника, який має право, а в деяких випадках і зобов`язаний звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, на заявника - боржника в даній справі не покладено обов`язок сплати судового збору, тому всі його посилання на неможливість сплатити авансування винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, обмеження доступу до правосуддя та практику Європейського суду з прав людини з цього приводу є недоречними.

Винагорода арбітражному керуючому, як передбачено ст.30 КУПБ, це плата арбітражному керуючому за виконання ним своїх повноважень.

Статтею 10 КУзПБ встановлено, що арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Пунктом 3 ч.1 ст. 12 КУзПБ передбачено право арбітражного керуючого отримувати винагороду в розмірі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Отже, виходячи з юридичної природи винагороди арбітражного керуючого, звільнення від її сплати не вплине на баланс інтересів держави та заявника в цій справі, оскільки є лише платою суб`єкту незалежної професійної діяльності за виконання ним своїх обов`язків. В той же час звільнення заявника від авансування такої винагороди на етапі подання заяви вплине на баланс інтересів боржника та арбітражного керуючого, позбавивши останнього права на своєчасне отримання винагороди в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень (абз.5 ч.2 ст. 30 КУзПБ).

Порядок сплати основної грошової винагороди чітко врегульований абзацами 6,7 ч.2 ст.30 КУПБ і не допускає подвійного тлумачення.

Так, цими нормами встановлено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Норми, на які посилається боржник, врегульовують лише права кредиторів щодо виплати грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого.

Так, ч.5 ст. 30 КУзПБ встановлено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Частиною 4 ст. 114 КУзПБ передбачено, що кредитори мають право за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду.

Суд звертає увагу заявника на те, що мова йде про кредиторів, тобто осіб, статус яких буде визначений судом після відкриття провадження у справі у підготовчому засіданні (протягом 15 днів з дня прийняття заяви - ст.117), публікації відповідного оголошення, розгляду кредиторських вимог арбітражним керуючим та подання результатів розгляду до суду (30 днів з дня підготовчого засідання - ст.119), попереднього засідання суду (не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі - ст.122), проведення зборів кредиторів (не пізніше 14 днів після попереднього засіданні - ст. ст.122, 123).

Отже, як слідує зі змісту наведених норм, перші збори кредиторів, на яких можливе прийняття рішення, зокрема, про створення фонду для авансування винагороди арбітражному керуючому, можливі після спливу щонайменше тримісячного строку з моменту подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Сам термін «авансування» передбачає сплату наперед, в даному випадку до вчинення будь-яких дій арбітражним керуючим.

Отже, комітет кредиторів чи збори кредиторів в силу закону не мають змоги авансувати грошову винагороду арбітражному керуючому до відкриття провадження у справі і тому не можуть на етапі прийняття судом заяви боржника підміняти останнього в обов`язку відповідного авансування.

Також, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що ч.5 ст. 30 КУзПБ врегульовує порядок (але не обов`язковий, а можливий) авансування кредиторами винагороди, яка має виплачуватись арбітражному керуючому після тримісячного строку виконання ним своїх повноважень.

Суд звертає увагу боржника, що внаслідок аналізу вищенаведених норм у їх сукупності слід дійти висновку, що питання про звільнення заявника від авансування винагороди арбітражного керуючого знаходиться поза компетенцією суду.

За таких обставин, клопотання заявника, якими просить суд звільнити боржника від сплати авансування винагороди керуючому реструктуризацією та розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень розпорядженням майном боржника, та клопотання про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 11 ч. 3 та ч. 5 ст. 116 КУзПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються декларації про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства. Декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 5 Приміток до затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5 форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, декларація заповнюється і підписується особисто боржником із зазначенням дати її складання та подається до господарського суду у паперовому вигляді або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу із застосуванням власного кваліфікованого електронного підпису.

Однак, додані до заяви декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2018, 2019, 2020 роки, не містять ані дати їх складання, ані доказів їх заповнення і підписання особисто боржником.

Отже, заявником не додержано вимог п. 11 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до п.8 ч.3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках.

У матеріалах заяви відсутні відомості про встановлені рахунки, тобто ті, що відомі заявнику, зокрема: відкриті у трьох відомих заявниці банках. Відповідне клопотання про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника не є підставою для звільнення від надання таких відомостей.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) - частина перша ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Згідно з частинами першою, третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Таким чином, надсилання заявником документів на адресу суду у вигляді електронних листів має скріплюватись електронним цифровим підписом, а у випадку надсилання документа без електронного цифрового підпису - заявник повинен надіслати також оригінал документа в паперовій формі.

Клопотання, які додані до заяви про неплатоспроможність боржника не відповідають вимогам вказаних норм закону, оскільки не скріплені електронним цифровим підписом, оригіналів документів у паперовій формі судом не отримано.

Копії документів мають бути належної якості, щоб можна прочитати весь текст документа, чітко видно всі реквізити, поля документа не було порушено.

Проте, заявником долучено до заяви сканокопії документів неналежної якості, частину з них взагалі неможна прочитати.

Згідно з ч.3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи те, що заява фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність містить перелічені вище недоліки, суд залишає цю заяву без руху.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ч. 3 ст. 37, ст.ст. 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишити без руху.

2. Встановити фізичній особі ОСОБА_1 строк для усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі до 02.03.2021, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі без руху шляхом надання суду доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією в розмірі 34050,00 грн.; відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; декларацій про майновий стан боржника за формою, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5; належної якості копій документів.

Ухвала про залишення заяви про відкриття провадження у справі без руху не підлягає оскарженню.

Суддя В.В. Яковенко