ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Справа № 903/504/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Приступи Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 у справі №903/504/20 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Приступи Сергія Володимировича

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Шервуд ЛП"

про стягнення 11 989 грн. 36 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 у справі №903/504/20 в задоволенні позову ФОП Приступи С.В. до ТОВ "Шервуд ЛП" про стягнення 6644 грн. 86 коп., в т.ч. 1343 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі, 966 грн. 56 коп. заборгованості по комунальних платежах, 4335 грн. 30 коп. відшкодування витрат на відновлювальний ремонт - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Фізична особа-підприємець Приступа Сергій Володимирович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 у справі №903/504/20 в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник вважає, що незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення полягає у тому, що суд встановивши підстави припинення договірних зобов`язань, передбачені п.5.7 договору оренди, якими є: 1) здача орендарем орендодавцю ключів від приміщення: 2) передача орендарем орендодавцю орендованого майна за актом прийому-передачі, складеному і підписаному сторонами: 3) повний розрахунок орендаря за надані послуги, не застосував умови договору оренди, а керувався припущеннями, про неможливість використання відповідачем приміщення в листопаді-грудні 2018 року, посилаючись на складений позивачем дефектний акт та проведення ремонтних робіт. Судом встановлено, що акт про передачу приміщення від орендаря до орендодавця відсутній. Отже, судом першої інстанції було встановлено, що відповідач в односторонньому порядку не виконав договірних зобов`язань, не передав приміщення в порядку передбаченому п.8.1 договору оренди, та не сплатив орендної плати в порядку передбаченому пунктами 5.1, 5.3, 5.4 договору. Суд першої інстанції при винесення рішення виходив не з наданих позивачем доказів, а з припущень. Не погоджується скаржник також з висновками суду про те, що рахунки №845, №846 від 29.11.2018 є неналежними доказами для стягнення боргу, оскільки вважає, що вони відповідають вимогам, визначеним ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Вважає, що позивачем також доведено необхідність проведення відновлювальних робіт в орендованому приміщенні та їх оплата, оскільки підтверджується дефектним актом, договорами підряду, актами виконаних ремонтних робіт, видатковими касовими чеками. Скаржник вважає, що поверхневий розгляд судом першої інстанції обставин справи призвів до порушення його прав, як тих, що передбачені договором оренди, так і нормами матеріального права ст. 193, ч.1 ст. 224 ГК України, ст.ст. 202, 509, 525, 526. 530 ЦК України, оскільки фактично суд звільнив відповідача від виконання ним договірних зобов`язань.

Враховуючи те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Приступи Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 у справі №903/504/20 відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено, судова колегія визначилась про можливість відкриття апеляційного провадження у справі №903/504/20, про що постановлена ухвала від 28.12.2020. При цьому, судом зазначено, що відповідно до ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

У резолютивній частині ухвали від 28.12.2020 запропоновано відповідачу у строк до 22.01.2021 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу. Однак, відповідач наданим процесуальним правом не скористався, відзиву до суду не подав.

Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано сторонами у справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

01.09.2017 між Фізичною особою-підприємцем Приступою Сергієм Володимировичем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шервуд ЛП" (орендар) укладено договір оренди №13-17, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно, склад та характеристики якого встановлені розділом 3 договору, яке є власністю орендодавця та розташоване за адресою: Волинська область, м, Луцьк, вул. Глушець, 49 на 5 поверсі (п. 1.1 договору) (а.с. 7-8). Відповідно до умов договору приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення ділового офісу (п. 2.1). Об`єктом оренди є приміщення 5-го поверху будівлі, що знаходиться за адресою: вул. Глушець, 49, а саме:

- офісне приміщення 15,8 м.кв. номер кімнати 12, яка складає приміщення, яке орендується;

- супутні площі та приміщення: туалет, коридор, хол, основний та запасний пожежні виходи;

- супутнє обладнання та товарно-матеріальні цінності (згідно додатку) (п. 3.1. договору).

Стан приміщення, що орендується, на момент передачі в оренду придатний для використання за п. 2.1 цього договору (п. 3.2 договору). Передача приміщення та майна, що орендуються, здійснюються за актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про передачу такого в оренду (п. 4.2 договору). Орендна плата за користування об`єктом оренди встановлюється в розмірі 65.00 грн. за 1 (один) квадратний метр площі офісних приміщень (п. 5.1 договору). Орендну плату орендар проводить попередньо на наступний місяць дії Договору до 25 числа місяця, що передує оренді (п. 5.3 договору). За спожиті у поточному місяці комунальні послуги (газ, електроенергія, вода), здійснюється щомісячно до 5 числа місяця згідно виставленого рахунку. Орендна плата сплачується орендарем згідно виставленого рахунку, який орендар повинен отримати самостійно в бухгалтерії орендодавця (п. 5.4 договору). Інші платежі сплачуються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця в гривнях на протязі 3 (трьох) днів після отримання виставленого рахунку (п.5.6 договору). Нарахування орендної плати та інших платежів за використання приміщення припиняється коли орендар здав ключі від приміщення та передав орендоване майно орендодавцю згідно акту, складеного і підписаного сторонами; орендар повністю розрахувався за надані йому послуги (п. 5.7 договору). Орендодавець має право один раз в два місяці здійснювати перевірку порядку використання орендарем об`єкта, що орендується, у відповідності до умов даного договору (п.6.1 договору). Орендар зобов`язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується за 2 дні до закінчення терміну оренди за актом прийому-здачі (п. 8.1 договору). Приміщення та майно, що орендується, повинні бути передані орендодавцю у тому ж стані, в якому вони передані в оренду з урахуванням нормального зносу (п. 8.4 договору). Даний договір набуває чинності з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі та діє до 31 грудня 2017 року, та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд (п. 10.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

01.09.2017 між сторонами підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого орендодавець здав, а орендар прийняв: приміщення кімнати №12 5-го поверху, загальною площею 15,8 кв.м., а також: кондиціонер з пультом в кількості 1 шт; світильники лампочки в кількості 1 шт; розетки в кількості 4 шт; вимикачі в кількості 1 шт; меблі та інше. Стан приміщення, що орендується, на момент передачі в оренду: стеля у задовільному стані; стіни - побілені; підлога - паркет; інше - жалюзі на вікні (а.с. 9).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.

Підстава позову - це фактичні обставини на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондується зі способами захисту права, визначеними законом чи договором.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Вимогами ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частина 1 ст. 181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Згідно ст.ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст.ст. 765, 767, 776 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Розділом 8 договору сторони узгодили порядок повернення приміщення та майна, що орендується. Так, п.п. 8.1-8.4 договору передбачено, що орендар зобов"язаний передати орендодавцю приміщення, що орендується за 2 (два) дні до закінчення оренди за актом прийому-передачі. Протягом терміну, вказаному в п. 8.1 даного договору, орендар зобов"язаний залишити приміщення, що орендується та підготувати його до передачі орендодавцю. У момент підписання акту приймання-здачі орендар передає орендодавцю ключі від приміщення, що орендується. Приміщення та майно, що орендується повинні бути передані орендодавцю у тому ж стані в якому вони були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

За наявними в матеріалах справи доказами не вбачається дотримання орендарем узгодженого умовами договору порядку повернення орендованого приміщення, натомість матеріали справи свідчать, що 05.11.2018 позивачем проведений огляд офісного приміщення №12 та складений дефектний акт стану даного приміщення, а вже 10.11.2018 укладені договори підряду на виконання ремонтних робіт у даному приміщення. В свою чергу 20.11.2018 датовані акти виконаних ремонтних робіт.

Всі докази в сукупності свідчать про фактичне невикористання орендарем примішення у листопаді-грудні 2018 року і фактичне знаходження його у розпорядженні орендодавця.

Враховуючи те, що орендна плата є платою за користування майном, то в силу доведеності звільнення орендарем приміщення з листопада 2018 року (хоча й з порушенням порядку звільнення, зазначеного вище), у позивача відсутнє право на отримання орендної плати за грудень 2018 року в сумі 1343 грн. До аналогічного висновку прийшов місцевий суд з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції також проаналізований, долучений позивачем до позовної заяви, акт звірки взаєморозрахунків (а.с.14), який відображає здійсненні нарахування позивачем і проведенні проплати відповідачем ( акт підписаний зі сторони позивача). Так, з 30.01.18 по 09.10.18 нарахування становлять 12166 грн., а проплати за цей період склали 12557 грн., що свідчить про відстуність боргу у відповідача за час фактичного користування приміщенням.

Також не підлягає до задоволення вимога про стягнення плати за отриманні відповідачем комунальні послуги у листопаді 2018 року в сумі 966 грн. 56 коп. з тих же мотивів, що наведені судом при відмові у стягненні орендної плати.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на відновлювальний ремонт, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду про відмову в їх задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Аналогічне регулювання орендних правовідносин встановлено ч. 4 ст. 285 Господарського кодексу України яка передбачає, що орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна лише у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Згідно п. 8.4 договору приміщення та майно, що орендуються, повинні бути передані орендодавцю у тому ж стані, в якому були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

В даному спорі обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не передав орендовані приміщення у тому ж стані, в якому вони були передані в оренду, що підтверджується світлинами, дефектним актом. А також стверджує, що орендар відмовився сплачувати компенсацію вартості ремонту.

Разом з тим, судом зважується, що світлини, а також письмова відмова відповідача у проведенні компенсації в матеріалах справи відсутні. Долучений дефектний акт не підписаний уповноваженою особою відповідача, а його зміст не містить інформації про те чи необхідність у проведенні ремонтних робіт є наслідком нормального зносу орендованого приміщення, чи це погіршення, які сталися з вини відповідача.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що ремонтні роботи орендованого приміщення були проведенні позивачем саме у зв`язку з погіршенням об`єкта оренди з вини відповідача. З наявних доказів, які містять перелік і об`єм робіт вбачається, що вони проводились як відновлювальні, що були необхідні внаслідок нормального зносу об`єкту оренди і за які в силу ч.3 ст. 779 ЦК України орендар відповідальності не несе.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Приступи Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2020 у справі №903/504/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "15" лютого 2021 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.