ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 Справа № 917/1718/20

м. Полтава

За позовом Приватного підприємства "Виробничо-промислове підприємство "Семсіл", вул. Героїв України 11-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39622

до Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39607

про стягнення 42084,09 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Виробничо-промислове підприємство "Семсіл" (далі - позивач/ ПП "ВПП "Семсіл") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - відповідач/ АТ "Кременчуцький сталеливарний завод") 42084,09 грн., в тому числі 38061,41 грн. основного боргу, 3003,32 грн. пені, 379,80 грн. інфляційних втрат, 639,56 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.12.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат і просить суд зменшити стягувану суму пені на 100%.

Позивач відповідь на відзив суду не надав.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2019 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) укладено договір поставки товару № 0385-СН (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю визначений Договором товар, а Покупець, зобов`язався прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно умов п. 1.2 Договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікаціями, що є додатками до цього Договору.

В п. 1.3 Договору вказано умови Специфікації № 1 на поставку товару вартістю 10354,38 грн. Крім цього сторонами укладено додаткову угоду до Договору № 1 від 28.01.2020 на поставку товару на суму 172141,19 грн.

Відповідно п. 2.1 Договору поставка товару за цим Договором здійснюється у такі строки: до 14 банківських днів з дати отримання Постачальником узгодження договору.

Згідно п. 2.4 Договору датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної або дата на товарно-транспортній накладній перевізника або дата штемпеля залізничної накладної чи квитанції про приймання вантажу.

Відповідно до умов Договору позивачем на склад відповідача поставлено товар на загальну суму 38061,41 грн.:

- 10354,38 грн. по видатковій накладній № РН-0000005 від 15.01.2020;

- 27707,03 грн. по видатковій накладній № РН-0000040 від 26.02.2020.

Копії вказаних видаткових накладних, з посиланням на договір № 0385-СН, які підписані обома сторонами без зауважень, наявні в матеріалах справи.

Також на підтвердження фактів поставок позивачем надано копії податкових накладних, товарно-транспортних накладних та рахунків-фактур.

Згідно п. 6.1 Договору розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Позивач зазначає, що відповідач за товар не розрахувався, заборгованість відповідача за поставлений по Договору товар складає 38061,41 грн.

Згідно п. 10.5 Договору у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар, останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

На підставі вказаного пункту Договору, а також ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за загальний період з 26.03.2020 по 16.10.2020 пеню на суму 3003,32 грн., 3% річних на суму 639,56 грн. та 379,80 грн. інфляційних втрат за період з квітня по вересень 2020 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 38061,41 грн. основного боргу, 3003,32 грн. пені, 379,80 грн. інфляційних втрат, 639,56 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві заперечує позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що позивач не надіслав на адресу відповідача розрахунки пені, річних та інфляційних.

Вказане заперечення відповідача судом до уваги не береться, оскільки в матеріалах справи наявний фіскальний чек АТ "Укрпошта від 27.10.2020 та опис вкладення в поштове відправлення з відбитком штемпелю поштового відділення від 27.10.2020, згідно якого розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних були направлені позивачем відповідачу разом з копією позовної заяви.

Крім цього, відповідач вказує, що із встановленням Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 на всій території України карантину, нарахування штрафних санкцій є неправомірним по відношенню до відповідача, оскільки відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" до форс-мажорних обставин відноситься, зокрема, також введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

На вказане заперечення відповідача суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Отже, даний факт необхідно засвідчити сертифікатом Торгово-промислової палати України. Сторона може бути звільнена від відповідальності тільки у випадку, якщо вона надасть відповідний сертифікат своєму контрагенту.

Враховуючи вказану норму, сам по собі факт введення на території України карантину, без засвідчення такої обставини Торгово-промисловою палатою України за зверненням суб`єкта господарської діяльності, не звільняє від відповідальності.

Відповідачем не надано суду сертифікат Торгово-промислової палати України на засвідчення форс-мажорних обставин пов`язаних із введенням карантину. В зв`язку з цим, вказані заперечення відповідача судом до уваги не беруться.

Також відповідач у відзиві вказує про порушення позивачем строку нарахування пені згідно ч. 6 ст. 232 господарського кодексу України.

Крім цього, відповідач просить суд зменшити стягувану за позовом суму пені на 100 %.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за поставлений по Договору товар в розмірі 38061,41 грн. В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної суми боргу.

За даних обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 38061,41 грн. заборгованості за поставлений товар є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені на суму 3003,32 грн. та 3% річних на суму 639,56 грн. за загальний період з 26.03.2020 по 16.10.2020, а також 379,80 грн. інфляційних втрат за період з квітня по вересень 2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно п. 10.5 Договору у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений товар, останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем правомірно нараховано відповідачу пеня, річні та інфляційні, проте позивачем на вірно визначено період виникнення прострочення по видатковій накладній № РН-0000040 від 26.02.2020, внаслідок чого розмір пені та річних було завищено.

Крім того, суд погоджується із запереченнями відповідача стосовно того, що позивачем при нарахуванні пені не дотримано 6-місячний строк нарахування пені, передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Тобто, останній день оплати товару поставленого по накладній № РН-0000005 від 15.01.2020 на суму 10354,38 грн. припадає на 14.02.2020, а по накладній № РН-0000040 від 26.02.2020 на суму 27707,03 грн. - на 27.03.2020.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, 6-місячний строк нарахування пені за видатковій накладній № РН-0000005 від 15.01.2020 на суму 10354,38 грн. закінчується 14.08.2020, а по видатковій накладній № РН-0000040 від 26.02.2020 на суму 27707,03 грн. - 27.09.2020.

Враховуючи викладене, позивач неправомірно нарахував пеню та річні на суму 38061,41 грн. за період з 26.03.2020 по 27.03.2020, адже у вказаний період сума боргу відповідача становила 10354,38 грн. і саме на цю суму слід нараховувати пеню та річні.

Крім цього, позивач неправомірно нарахував пеню:

- на суму боргу 10354,38 грн. за період з 15.08.2020 по 16.10.2020, адже 6-місячний строк нарахування пені за видатковій накладній № РН-0000005 від 15.01.2020 на суму 10354,38 грн. закінчується 14.08.2020;

- на суму боргу 27707,03 грн. за період з 28.09.2020 по 16.10.2020, адже 6-місячний строк нарахування пені за видатковій накладній № РН-0000040 від 26.02.2020 на суму 27707,03 грн. закінчується 27.09.2020.

З врахуванням викладеного судом здійснено перерахунок пені та річних і встановлено, що стягненню підлягають 635,02 грн. річних та 2586,56 грн. пені. В іншій частині стягнення пені та річних позов задоволенню не підлягає.

Також судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних і встановлено його правильність. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 379,80 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач у відзиві просить суд зменшити розмір пені на 100%.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування клопотання про зменшення суми пені відповідач посилається на те, що з січня 2020 року АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" перебуває у складному фінансовому становище (відсутністю збуту, скорочення робочого часу та, як наслідок, зупинення виробництва).

На підтвердження вказаного відповідачем надано копії наказів № 415/І від 01.11.2019 про організацію роботи в січні 2020 року, № 474/1 від 29.11.2019 про організацію роботи в лютому 2020 року, № 554 від 28.12.2019 про організацію роботи в березні 2020 року, № 118 від 31.03.2020 про організацію роботи в квітні 2020 року, № 126 від 30.04.2020 про організацію роботи в травні 2020 року, № 137 від 28.05.2020 про організацію роботи в червні 2020 року, № 167 від 23.06.2020, № 183 від 23.07.2020 про організацію роботи в серпні 2020 року, № 198 від 27.08.2020 про організацію роботи у вересні 2020 року, № 212 від 24.09.2020 про організацію роботи у жовтні 2020 року, № 239 від 29.10.2020 про організацію роботи у листопаді 2020 року, № 259 від 26.11.2020 про організацію роботи у грудні 2020 року.

Враховуючи зменшення обсягів виробництва відповідача та вимушений простій на підприємстві з квітня 2020 року, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені). Проте, з врахуванням інтересів обох сторін, суд вважає за можливе зменшити стягувану суму пені на 50%.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 1293,28 грн. (2586,56 грн. - 50%). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом стягуваної суми пені).

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621; ) на користь Приватного підприємства "Виробничо-промислове підприємство "Семсіл" (вул. Героїв України 11-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39622, ) 38061 грн. 41 коп. заборгованості за поставлений товар, 1293 грн. 28 коп. пені, 635 грн. 02 коп. 3% річних, 379 грн. 80 коп. інфляційних втрат та 2080 грн. 96 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук