РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1183/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна",

, вул. Смольна, 9 Б, м. Київ, 03022

Відповідач: Фермерське господарство "Ніжин Агроінвест",

, вул. 3-й мікрорайон, 9А, кв. 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Предмет спору: про стягнення 397 968,93 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" звернулось до суду з позовом до Фермерського господарства "Ніжин Агроінвест", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 397 968,93 грн, з яких 383 903,02 грн сума основного боргу, 8 181,53 грн пені, 2 045,38 грн - 3% річних та 3 839,00 грн інфляційних втрат. Також позивач просить у відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатами розгляду даної справи, вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок основного боргу пені та 3 % річних.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 16.12.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Ухвалою суду від 16.12.2020 встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяви із обґрунтуванням своїх заперечень щодо такого розгляду

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 16.12.2020 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позов з доданими до нього документами.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.12.2020, направлена на юридичну адресу відповідача (вул. 3-й мікрорайон, 9А, кв. 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600), повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Крім того, 06.01.2021 ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.12.2020 направлена на електронну адресу відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву.

10.02.2021 від відповідача надійшла заява №007 від 08.02.2021, в якій просить закрити провадження у даній справі у зв`язку з оплатою боргу ТОВ «Агроскоп Інтернешнл» в сумі 383 903,02 грн згідно платіжного доручення №368 від 08.02.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 20 МД 003 ПНШС про постачання товару від 15.10.2019 (далі - Договір).

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

15.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроскоп Інтернешнл» (далі - Постачальник) та Фермерський господарством «Ніжин Агроінвест» (далі - Покупець) укладено договір постачання товару №20 МД 003 ПНШС (далі - Договір) (а.с. 4-6).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) покупцеві товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Найменування та кількість товару, вид упаковки зазначається у специфікації (специфікаціях) до даного договору (п.1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору постачальник здійснює поставку покупцю товару, зазначеного в специфікації (специфікаціях), протягом строку дії договору на умовах поставки визначених у відповідній специфікації відповідно до умов Інкотермс 2010 (Правила МТП з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі) з урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору.

Відповідно до п. 2.3, 2.4 Договору графік оплати вказується в додатках до даного договору. Валютою платежу є гривня. Оплата по даному договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця на підставі умов даного договору або на підставі рахунку-фактури. Рахунок-фактура дійсний протягом 3-х календарних днів з дня його виписки (включно) Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок продавця.

Згідно п. 3.1, 3.2 договору найменування, вид упаковки, кількість, ціна та умови поставки зазначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. Загальна сума даного договору визначається як сума вартості товару, передбаченого у всіх специфікаціях, підписаних до даного договору.

У п. 4.4 сторони передбачили, що за порушення строків оплати товару та/або вартості його перевезення (п. 3.6, п. 3.7 договору) покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості та/або вартості його перевезення, оплату якого прострочено, за кожний день такого прострочення. У випадку прострочення покупцем виконання будь-яких грошових зобов`язань за даним договором, постачальник має право зупинити виконання свого обов`язку, щодо постачання (передачі) товару, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 560 284,26 грн, що підтверджується:

специфікацією від 15.10.2019 на суму 5137,50 грн, за умовами якої покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 100% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця не пізніше 29.10.2019 та видатковою накладною № АІ000027275 від 22.10.2019 на суму 5137,50 грн.

специфікацією від 27.07.2020 на суму 548 432,88 грн, за умовами якої покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 30% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця не пізніше 01.08.2020, решта 70% вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійсненої передоплати) виплачується покупцем до 30.09.2020 та видатковою накладною № АІ000017802 від 30.07.2020 на суму 548 432,88грн.

специфікацією від 13.08.2020 на суму 6713,90 грн, за умовами якої покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 100% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця не пізніше 11.09.2020 та видатковою накладною № АІ000020514 від 09.09.2020 на суму 6713,88 грн.

Вказані специфікації та видаткові накладні підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Відповідач на виконання умов договору здійснив оплати за отриманий товар на загальну суму 176 381,24 грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 13-15):

21.10.2019 на суму 5137,50 грн., призначення платежу - рахунок-фактура до договору №20 МД 003 ПНШС № АІ000031220 від 16.10.2019 за добрива в т.ч. ПДВ 20% - 856,25 грн.

28.07.2020 на суму 164 529,86 грн., призначення платежу - рахунок-фактура до договору № АІ000022146 від 27.07.2020 за добрива в т.ч. ПДВ 20% - 27 421,64 грн.

31.08.2020 на суму 6713,88 грн., призначення платежу - рахунок-фактура до договору №20 МД 003 ПНШС № АІ000025145 від 31.08.2020 за добрива в т.ч. ПДВ 20% - 1118,98 грн.

Отже, розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором на момент подання позову становив 383 903,02 грн.

22.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроскоп Інтернешнл» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агріі Україна» (, вул. Смольна, 9 Б, м. Київ, 03022).

08.02.2021 згідно платіжного доручення № 368 відповідач перерахував позивачу 383 903,02 грн. з призначенням платежу - рахунок-фактура до договору № 20 МД 003 ПНШС про постачання товару від 15.10.2019 № АІ000022146 від 27.07.2020 за добрива в т.ч. ПДВ 20% - 63 983,84 грн.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

За умовами специфікації від 27.07.2020 на суму 548 432,88 грн покупець здійснює попередню оплату за товар у розмірі 30% вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в додатку (ах) до договору або замовленні покупця не пізніше 01.08.2020, решта 70% вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійсненої передоплати) виплачується покупцем до 30.09.2020, проте відповідач на момент подання позову не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 383 903,02 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідач перерахував позивачу кошти за Договором у загальному розмірі 383 903,02 грн, на підтвердження чого ним було надано платіжне доручення № 368 від 08.02.2021.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предметом даного спору є заборгованість за Договором, щодо якої виник спір.

Враховуючи те, що предмет спору в частині стягнення 383 903,02 грн заборгованості за поставлений товар, у зв`язку з її оплатою відповідачем, припинив своє існування після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, на момент ухвалення судом рішення заборгованість за поставлений товар перед позивачем у відповідача відсутня.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував та заявив до стягнення 8 181,53 грн пені за період з 01.10.2020 по 04.12.2020, 2 045,38 грн - 3% річних за період з 01.10.2020 по 04.12.2020 та 3 839,00 грн інфляційних втрат за жовтень 2020.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Сторони у Договорі передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені.

Так, відповідно до п. 4.4 договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати товару та/або вартості його перевезення (п.3.6, п.3.7 договору) покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості та/або вартості його перевезення, оплату якого прострочено, за кожний день такого прострочення.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат, з урахуванням визначеного позивачем періоду та сум, на які здійснено такі нарахування, дійшов висновку про правильне їх нарахування, а отже позовні вимоги в частині стягнення 8 181,53 грн пені, 2 045,38 грн 3% річних та 3 839,00 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок основного боргу пені та 3 % річних відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Позивач у позовній заяві просив у відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатами розгляду даної справи за позовом TOB «Агріі Україна» до ФГ «Ніжин Агроінвест», вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення на залишок основного боргу за Договором № 20 МД 003 ПНШС про постачання товару від 15.10.2019 р. наступних сум:

4.1 пені, за наступною формулою: Сума боргу * Подвійна облікова ставка НБУ * Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році. Для розрахунку мають застосовуватись показники облікової ставки Національного банку України, що діють у період нарахування пені. Розрахунок пені має здійснюватися або за період з 05.12.2020 р. по 30.03.2021 р. (завершення шестимісячного терміну згідно ч. 6 ст. 231 ГК України), або за період з 05.12.2020 р. до моменту повного виконання рішення суду;

4.2 трьох відсотків річних за наступною формулою: Сума боргу * 3 % річних * Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році. Відсотки річні, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України можуть нараховуватись за період з 05.12.2020 р. до моменту повного виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Оскільки на момент ухвалення рішення суду основний борг відповідачем сплачений і стягненню не підлягає, наведене унеможливлює й примусове виконання рішення в цій частині, а відтак і нарахування відповідних відсотків або пені.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про повернення судового збору, підстави для повернення останньому судового збору цим рішенням у суду відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в частині задоволених позовних вимог, становить 210,99 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Фермерського господарства "Ніжин Агроінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" основної заборгованості у розмірі 383 903,02 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фермерського господарства "Ніжин Агроінвест" (, вул. 3-й мікрорайон, 9А, кв. 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" (, вул. Смольна, 9 Б, м. Київ, 03022) 8 181,53 грн пені, 2 045,38 грн 3% річних, 3 839,00 грн інфляційних втрат та 210,99 грн витрат зі сплати судового збору.

4. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун