І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Мілетич О. О. про ухвалення додаткового рішення у справі
Позивач: Фізична особа-підприємець Ковальчук Руслан Степанович,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1
адреса для листування: АДРЕСА_2
Відповідач: ОСОБА_1 ,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_3
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. ОСОБА_2
2. Фізична особа-підприємець Юдін Віталій Володимирович
Предмет спору: про повернення авансу за договором у розмірі 465 820,00 грн
ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
Фізична особа-підприємець Ковальчук Руслан Степанович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 465 820,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області.
Ухвалою суду від 23.11.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням господарського суду від 22.01.2021 позов задоволено повністю та стягнуто з Айдамирова Мурада Махмудагаєвича на користь Фізичної особи-підприємця Ковальчука Руслана Степановича кошти у розмірі 465 820,00 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 987,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 22 000,00 грн.

01.02.2021 від представника позивача - адвоката Мілетич О. О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій вона просить визнати поважними причини неподання доказу понесення позивачем судових витрат згідно з п. 1.5 договору №30/07/2020-2 від 30.07.2020 про надання правової допомоги, долучити до матеріалів справи копію листа-повідомлення від 22.01.2021 та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути додатково з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн. До заяви додано копію листа-повідомлення від 22.01.2021 та докази направлення заяви і доданого до нього документу іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки розгляд даної справи здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України здійснюється в тому самому порядку.

Обґрунтовуючи подану заяву представник позивача - адвокат Мілетич О. О. посилається на п. 1.5 договору про надання правової допомоги від 30.07.2020 №30/07/2020-2, укладеного між позивачем та адвокатом Мілетич О. О., відповідно до якого адвокату сплачується гонорар у розмірі 6 000,00 грн не пізніше дня, в якому було ухвалено судове рішення за результатами розгляду поданої позовної заяви. Як зазначає адвокат, 15.01.2021 нею до суду було подано заяву про збільшення фактично понесених витрат позивачем на надання правової допомоги, у якій вказувалось, що про виконання позивачем цього обов`язку суд буде невідкладно повідомлений.

Оскільки позивач сплатив адвокату кошти у розмірі 6 000,00 грн 22.01.2021, що підтверджується листом-повідомленням від 22.01.2021, представник позивача вважає, що причини неподання таких доказів до закінчення судових дебатів є поважними

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із с. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2020 між ФОП Ковальчуком Р. С. (далі - Клієнт) та адвокатом Мілетич О. О. (далі - Адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги №30/07/2020-2 (далі - Договір від 30.07.2020).

У п. 1.5 Договору від 30.07.2020 сторони погодили, що клієнтом адвокату сплачується гонорар у розмірі 6 000,00 грн не пізніше дня, у якому було ухвалено судове рішення за результатами розгляду поданої адвокатом в інтересах клієнта зазначеної позовної заяви у п. 3, визначеного п. 1.3 даного договору розрахунку. Сплата гонорару здійснюється клієнтом незалежно від задоволення, часткового задоволення позовних вимог або відмови у позові.

Згідно з п. 1.5.2, 1.5.3 Договору від 30.07.2020 гонорар, визначений п. 1.5 даного договору, не вважається гонораром успіху та сплачується клієнтом обов`язково та безумовно. Факт отримання гонорару адвокатом підтверджується відповідним листом-повідомленням, який надається адвокатом клієнту безпосередньо у момент отримання гонорару.

Договір вважається укладеним з дати підписання і діє до 31.12.2021 (п. 1.6 Договору від 30.07.2020).

Відповідно до листа-повідомлення від 22.01.2021 адвокат підтверджує сплату позивачем гонорару у розмірі 6 000,00 грн, передбаченого п. 1.5 Договору від 30.07.2020.

Представник позивача просить визнати поважними причини неподання доказу понесення позивачем судових витрат згідно з п. 1.5 договору №30/07/2020-2 від 30.07.2020 про надання правової допомоги та долучити до матеріалів справи копію листа-повідомлення від 22.01.2021.

Порядок та строки подання доказів судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлений у ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20.

Як вбачається зі штемпелю відділення поштового зв`язку, проставленому на конверті, заява про ухвалення додаткового рішення разом з листом-повідомленням від 22.01.2021 була направлена до суду 27.01.2021, тобто у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк.

Клопотання про зменшення заявлених до стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 6 000,00 грн та доказів на підтвердження неспівмірності таких витрат відповідач до суду не подав.

Крім того, 18.01.2021, тобто ще до ухвалення судом рішення у цій справі, від представника позивача до суду надійшла заява про збільшення фактично понесених витрат на надання правової допомоги від 15.01.2021, у якій було зазначено про обов`язок позивача відповідно до п. 1.5 Договору від 30.07.2020 сплатити адвокату гонорар у розмірі 6 000,00 грн та повідомлено, що про виконання позивачем такого обов`язку суд буде невідкладно повідомлений.

Вказана заява від 15.01.2021 була отримана відповідачем 18.01.2021, що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 176, зробленого судом.

Отже, відповідачу було відомо про намір позивача подати додаткові докази понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, проте своїм правом на надання заперечень щодо неспівмірності таких витрат після отримання заяви від 15.01.2021 відповідач також не скористався.

Зі змісту п. 1.5 Договору від 30.07.2020 випливає, що обумовлена у ньому сторонами до сплати у твердому розмірі сума під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, а тому належить до судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивач обґрунтував та підтвердив належними доказами понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн, такі витрати відповідають критерію розумності їхнього розміру, а відтак відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Ковальчука Руслана Степановича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун