РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.02.2021Справа №910/15256/20

За позовомКвартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на
стороні позивача -1. Військова частина НОМЕР_1 2. Військова частина НОМЕР_2
простягнення 120 697,42 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Бачинська О.В.
від відповідача:Вихрицький Р.П.
від третьої особи-1:Алєксєєва Т.І.
від третьої особи-2:Алєксєєва Т.І.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2020 Квартино-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" про стягнення 120 697,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявна заборгованість за Договором №27/19 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії від 28.12.2019 у розмірі 110 673,37 грн. з відшкодування вартості спожитої у січні-березні 2020 року теплової енергії.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 665,00 грн., 3% річних у розмірі 548,26 грн. та пеню у розмірі 7 810,79 грн., нараховані за прострочення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" своїх грошових зобов`язань у період з 01.04.2020 по 01.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 відкрито провадження у справі №910/15256/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

05.11.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та зазначає, що теплову енергію позивач відповідачу не поставляв, а відповідач таку енергію не отримував; спірного договору та актів уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" не підписувалось. Крім того, відповідач звернув увагу суду, що позивач не є теплопостачальною організацією; не надав доказів відповідності застосованого тарифу вимогам законодавства, а надані Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський показники приладів обліку не можуть вважатись належним доказом, оскільки такі прилади обліку не були занесені до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки; спірний договір укладений значно пізніше ніж почався опалювальний сезон. Також у своєму відзиві відповідач просив здійснювати розгляд справи за правилами прощеного позовного провадження з викликом сторін.

До свого відзиву на позов Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" було долучено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, з якого вбачається, що відповідач очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у орієнтовному розмірі 36 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 призначено у справі №910/15256/20 судове засідання на 24.11.2020.

16.11.2020 засобами поштового зв`язку від Квартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський надійшла відповідь на відзив та клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу. У своїй відповіді на відзив позивач вказує, що спірний договір від імені відповідача підписаний директором та скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" та відповідно даний підпис не відрізняється від підпису курівника відповідача, виконаного на договорах підряду, укладених з військовими частинами А0215 та №А3641. Крім того, позивач вказує, що не є теплопостачальною організацією, а є лише балансоутримувачем військового містечка, де відповідачем виконувались підрядні роботи. При цьому, Квартино-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський вказує, що вартість електричної та теплової енергії, яка буде споживатись підрядником в процесі виконання будівельних робіт, була включена Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" у вартість будівництва. До того ж, позивач звертає увагу суду, що між сторонами було укладено також договір на відшкодування електричної енергії, за яким відповідачем було підписано акти та в повному обсязі відшкодовано спожиту електричну енергію. Також Квартино-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський вказує, що розрахунок вартості теплової енергії здійснений на підставі виставлених теплопостачальною організацією рахунків та показників приладів обліку, які були куплені та встановлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" в рамках виконання підрядних робіт.

24.11.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує, що позивач не є теплопостачальною організацією, а тому не міг постачати теплову енергію, а також не надав доказів про те, що являється балансоутримувачем спірного майна. Крім того, відповідач звертає увагу, що витрати на відшкодування теплової енергії не входять до додаткових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" у процесі виконання будівельних робіт.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 долучено копію Договору про відшкодування вартості спожитої електричної енергії №18 від 24.09.2019 до матеріалів справи; відкладено вирішення клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи до наступного судового засідання; визнано обов`язковою явку директора ТОВ "Проектно-будівельний Альянс" в наступне судове засідання; встановлено позивачу строк для надання доказів здійснення оплат вартості спожитої теплової енергії; залишено оригінали Договору про відшкодування вартості спожитої теплової енергії №27/19 від 28.12.2019 та Акту підключення опалення від 28.19.2019 в матеріалах справи; оголошено перерву в судовому засіданні до 01.12.2020.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 долучено поданий позивачем оригінал Договору №9 від 30.08.2018 про відшкодування вартості спожитої електричної енергії та додані до нього акти і схему до матеріалів справи; долучено подані позивачем копії Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та виписки до матеріалів справи; залучено до участі у справі військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, у зв`язку з тим, що рішення у справі вплине на їх права та обов`язки; зобов`язано учасників справи направити залученим третім особам копії заяв по суті спору, а докази такого направлення надати суду; запропоновано залученим третім особам у строк протягом десяти днів з дня одержання ухвали надати суду письмові пояснення щодо заяв по суті спору, з доказами їх направлення іншим учасникам справи; встановлено відповідачу строк для надання пояснень - до наступного судового засідання; відкладено судове засідання у справі на 22.12.2020.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 відкладено судове засідання на 19.01.2021.

11.01.2021 засобами поштового зв`язку від представника третіх осіб надійшли письмові пояснення, в яких зазначається, що між військовими частинами А0215, № НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" було укладено договори підряду на виконання робіт із будівництва казарм поліпшеного планування. На виконання договір підряду Товариству з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" було передано відповідні будівельні майданчики ще у 2018 році. Підрядні роботи мали бути завершені у 2019 році, однак у зв`язку з зменшенням фінансування продовжено строк дії договорів до кінця 2020 року. 01.12.2020 військовими частинами А0215, №А3641 було розірвано договори підряду з Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" за порушення термінів виконання робіт за договорами підряду.

19.01.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/5417/20 та №910/9936/20, предметом яких є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" на користь військових частин штрафних санкцій за прострочення термінів виконання робіт за договорами підряду.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки відсутні обставини, які неможливо встановити в межах даної справи; відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, оскільки відсутні підстави для призначення у даній справі судової експертизи з огляду на предмет і підстави позову; відкладено судове засідання на 04.02.2021; визнано явку позивача у наступне судове засідання обов`язковою.

В судове засідання 04.02.2021 представники учасників справи з`явились та надали пояснення по суті спору.

Представники позивача та третіх осіб позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав усні та письмові пояснення, за змістом яких проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. У письмових поясненнях представник відповідача вказує, що третіми особами не надано доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" мало обов`язок забезпечувати збудовані приміщення теплопостачанням.

В судовому засіданні 04.02.2021 завершено розгляд справи №910/15256/20 по суті, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач, 28.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" (сторона 2) та Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський (сторона 1) укладено договір №24/19 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії (надалі Договір), у відповідності до п. 1.1 якого сторона 2 відшкодовує стороні 1 вартість спожитої теплової енергії за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Привокзальна, в процесі виконання умов договору згідно показників лічильника та наданого рахунку за тарифом, наданим теплопостачальною організацією, згідно наданих щомісячно рахунків постачальної організації.

У пункті 1.2 Договору зазначено, що теплова енергія постачається стороною 1 стороні 2 для опалення казарм для виконання стороною 2 робіт за Договорами підряду №169/18 від 10.08.2018 та №13/18 від 11.10.2018, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" та військовими частинами А0215, А3641.

Відповідач заперечує проти факту укладення Договору та вказує, що такий договір не укладав та не мав наміру укладати, зокрема, з тих підстав, у нього відсутній обов`язок із забезпечення приміщень теплопостачанням.

Суд вважає наведені доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" необґрунтованими з огляду на наступне.

По-перше, як вбачається із наданих позивачем документів, у 2018 році між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс", як генпідрядником, та військовими частинами А0215 та А3641, як замовниками, було укладено договори підряду №169/18 від 10.08.2018 та №13/18 від 11.10.2018 (надалі Договори підряду) відповідно, предметом яких було виконання робіт з будівництва казарм поліпшеного планування №1 та №2 у військовому містечку №51 в місті Луцьку.

Дані договори передбачали поетапне виконання будівельних робіт з будівництва казарм, яке повинне було бути завершеним наприкінці 2018 року на початку 2019 року.

На виконання вказаних договорів Товариству з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" було передано будівельні майданчики.

В подальшому, у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень та фінансування сторонами укладались додаткові угоди, якими продовжувався термін виконання робіт та відповідно термін дії договорів підряду.

При цьому, доводи відповідача щодо того, що додатковими угодами передбачалось саме продовження терміну дії договорів підряду, а не терміну виконання робіт, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом додаткових угод, якими, в тому числі, визначались нові періоду виконання певних етапів робіт.

Доказів повернення у період з грудня 2019 року по березень 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" військовим частинам будівельних майданчиків та/або припинення (в тому числі, шляхом розірвання в односторонньому порядку) Договорів підряду матеріали не містять.

Отже, станом на кінець 2019 року та на початок 2020 року у володінні відповідача перебували будівельні майданчики, на яких виконувались будівельні роботи з будівництва казарм поліпшеного планування №1 та №2.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, поетапного календарного графіку виконання робіт за Договорами підряду, завершальними етапами будівництва були внутрішні (опоряджувальні) роботи у побудованих казармах.

Зважаючи, що будівництво казарм тривало з 2018 року та повинне було тривати до початку 2019 року, однак фактично термін виконання робіт продовжувався в залежності від надходження бюджетних асигнувань, то відповідно на кінець 2019 року припадало виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" внутрішніх (опоряджувальних) робіт у побудованих казармах, для якісного виконання яких потребується забезпечення відповідних приміщень теплом (наприклад, для висихання штукатурки, поклейки шпалер, фарбування та покриття лаком поверхонь).

По-друге, обставини виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" робіт у казармах згідно Договорів підряду також підтверджується укладенням між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" та Квартино-експлуатаційного відділом м. Володимир-Волинський договору №18 про відшкодування вартості спожитої електричної енергії від 24.09.2019 та відповідно споживанням у спірний період відповідачем такої енергії, а також оплатою спожитої електроенергії (що останнім не заперечується).

Отже, відповідач наприкінці 2019 року та на початку 2020 року виконував внутрішні опоряджувальні роботи у казармах (оскільки виконання будь-яких інших передбачених Договорами підряду робіт у зимовий період, наприклад, улаштування фундаменту, стін цегляних, каналізації, є неможливим), у зв`язку з чим існувала потреба у споживанні електричної та теплової енергії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача існувала необхідність у забезпеченні теплом приміщень для належного виконання своїх зобов`язань за Договорами підряду.

По-третє, суд не погоджується із доводами відповідача, що підписи, виконані на Договорі №24/19 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії від 28.12.2019 та на Договорі №18 про відшкодування вартості спожитої електричної енергії від 24.09.2019 (укладення останнього Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" не заперечується) є візуально відмінними.

По-четверте, всі підписи від імені відповідача на Договорі №24/19 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії від 28.12.2019 та акті про підключення опалення від 28.12.2019 скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс". Прикметно, що у своєму відзиві на позов, відповідач, стверджуючи про невиконання уповноваженою особою від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" таких підписів, жодним чином не вказував про недостовірність печатки відповідача чи про її втрату.

При цьому, на підставі Договору №24/19 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії від 28.12.2019 уповноваженою особою відповідача, яка відповідала за будівництво казарм №1 та №2, було підписано акти на зняття показань лічильника за січень та лютий 2020 року.

По-п`яте, даний спір перебуває на розгляді господарського суду з жовтня 2020 року.

03.11.2020 представником відповідача було здано до установи поштового зв`язку відзив на позов для його пересилання до Господарського суду міста Києва, в якому викладено твердження, що спірний Договір не підписувався керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс", а теплова енергія фактично не поставлялась відповідачу.

Проте, станом на дату розгляду справи по суті (тобто, через три місяці після того, як відповідач був обізнаний про правові підстави подання позивачем позовної заяви та докази, долучені до позовної заяви) відповідач не надав доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України щодо підробки спірних Договору та акту про підключення опалення від 28.12.2019.

По-шосте, керуючись приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що вірогідність підроблення документів (тобто, вчинення кримінально караних діянь) юридичною особою (яка входить до сфери управління Міністерства оборони України) з метою заволодіння коштами Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс", розмір яких не перевищує 58 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на дату подання даної позовної заяви), є значно меншою, ніж вірогідність тверджень відповідача (який наприкінці 2019 року та на початку 2020 року у м. Луцьку виконував будівельні роботи з будівництва казарм №1 та №2 та споживав електричну енергію на підставі укладеного з позивачем договору) про непідписання такого Договору та актів з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань.

Наведені обставини дають суду підстави для висновку про те, що твердження відповідача про невиконання підпису керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" на спірному Договорі та відповідно неспоживання теплової енергії спрямовані виключно на ухилення від виконання своїх зобов`язань перед Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський та затягування строку розгляду справи, зокрема, шляхом призначення по справі експертизи.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи наявність достатніх доказів для вирішення даного спору та те, що висновок експерта не має для суду преюдиційного значення, суд відмовив у задоволенні відповідного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс".

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд, застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, та приходить до висновку, що, дійсно, сторонами було укладено Договір №24/19 про відшкодування вартості спожитої теплової енергії від 28.12.2019, предметом якого було врегулювання правовідносин сторін з приводу відшкодування відповідачем спожитої ним теплової енергії позивачу.

Отже, пунктом 3.1 Договору передбачено, що облік спожитої стороною 2 теплоенергії здійснюється електронними приладами обліку №00185153 та №00185154.

Розрахунковий період для оплати стороною 2 переданої теплової енергії встановлюється щомісячний. До 30 числа місяця наступного за розрахунковим (п. 3.2 Договору).

У пункті 3.3 Договору передбачено, що кількість фактично спожитої теплоенергії визначається за показниками приладу обліку (лічильника) на останній день звітного періоду.

Згідно п. 3.6 Договору розрахунки за договором здійснюються за показниками приладу обліку (лічильника) сторони 2, що знімається уповноваженим представником сторони 1 за фактично спожиту теплову енергію.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що за порушення термінів відшкодування вартості спожитої теплової енергії сторона 2 сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день невідшкодування.

Договір вчинено (підписано) 28.12.2019. Термін дії договору до 31.12.2020 (п. 6.1 Договору).

28.12.2019 сторонами складено акт про підключення опалення об`єкту за адресою: м. Луцьк, в/м №51, вул. Привокзальна, 14. Уданому акті зазначено, що підключається казарма №1 та №2, а також вказано номери лічильників у кожній із казарм.

Позивач стверджує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" у період з січня по березень 2020 року було спожито теплову енергію загальною вартістю 110 673,37 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність у відповідача заборгованості з відшкодування згідно Договору спожитої у період з січня по березень 2020 року теплової енергії загальною вартістю 110 673,37 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 665,00 грн., 3% річних у розмірі 548,26 грн. та пені у розмірі 7 810,79 грн., нарахованих за прострочення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" своїх грошових зобов`язань у період з 01.04.2020 по 01.10.2020.

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 204 Цивільного кодексу України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Отже, сторонами було укладено Договір, яким передбачено обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" компенсувати Квартино-експлуатаційному відділу м. Володимир-Волинський витрати, понесені на оплату послуг теплопостачання у казарми №1 та №2, в яких відповідачем виконувались підрядні роботи.

Суд відхиляє доводи відповідача, що Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський укладено Договір як постачальником теплової енергії в розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки, по-перше, даний договір не передбачає купівлі-продажу теплової енергії, а його предметом лише є компенсація Квартино-експлуатаційному відділу м. Володимир-Волинський вартості спожитої теплової енергії, яка була куплена позивачем як споживачем у теплопостачальних компаній, зокрема, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів".

По-друге, Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" визнає укладення з Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський договору на відшкодування електричної енергії, а також підтверджує виконання його умов, однак позивач також не є і енергопостачальником.

Представник відповідача у судовому засіданні, в якому здійснювалась фіксація технічними засобами, не зміг пояснити відмінність правового розуміння Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" договору про відшкодування електричної енергії та договору про відшкодування теплової енергії, що дає суду підстави для висновку, що дані доводи відповідача (те, що позивач не є теплопостачальною організацією) спрямовані виключно на ухилення від виконання своїх зобов`язань за Договором.

На підтвердження обсягів спожитої відповідачем у спірний період теплової енергії позивачем було надано акти на зняття показань лічильника №1 від 29.01.2020, №2 від 26.02.2020 та №3 від 26.03.2020.

Акти №1 від 29.01.2020 та №2 від 26.02.2020 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" підписані Гергелем М.М. та скріплені печаткою відповідача.

Щодо посилань відповідача на те, що Гергель М.М. не був уповноважений на підписання відповідних актів, то суд їх вважає необґрунтованими, оскільки, по-перше, у п. 3.6 Договору сторонами було погоджено, що розрахунки за договором здійснюються за показниками приладу обліку (лічильника) сторони 2, що знімається уповноваженим представником сторони 1 за фактично спожиту теплову енергію.

Тобто, у відповідності до п. 3.6 Договору показання приладу обліку (лічильника) знімаються уповноваженим представником сторони 1, тобто Квартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський.

Отже, Договір не передбачає обов`язковості складання актів на зняття показань лічильника за участю уповноваженого представника відповідача.

По-друге, за поясненнями представника третіх осіб та позивача станом на дату підписання спірних актів Гергель М.М. був головним інженером на об`єктах будівництва, тобто був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс", який відповідав за будівництво казарм №1 та №2.

Більше того, представник третіх осіб пояснила, що Гергель М.М. від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" підписував також акти за Договорами підряду, які є предметом дослідження в межах справ №910/5417/20 та №910/9936/20.

При цьому, судом відзначено непослідовність пояснень представника відповідача, яка полягала у тому що, коли представнику відповідача у судовому засіданні 04.02.2021 (в якому здійснювалась фіксація технічними засобами) було поставлено питання щодо повноважень Гергеля М.М. на підписання актів на зняття показань лічильника, то він відповів, що дана особа не працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс".

Однак, після того, як представник третіх осіб повідомила, що Гергель М.М. також підписував акти за Договорами підряду, представник відповідача повідомив, що у нього відсутня інформація з приводу роботи ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" у спірний період.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був уповноваженою особою відповідача на об`єктах будівництва за Договорами підряду у спірний період, а відтак міг засвідчити акт, в якому фіксувались показники лічильника.

В свою чергу, з огляду на п. 3.6 Договору непідписання представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" акту №3 від 26.03.2020 жодним чином не зумовлює недійсність даного акту чи непідтвердженість зафіксованих у ньому показників лічильника.

Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що такі прилади обліку не були занесені до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, а відтак їх показники не можуть вважатись належним доказом обсягу спожитої теплової енергії, оскільки саме вказані лічильники були зафіксовані у акті про підключення опалення від 28.12.2019, який підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками сторін.

Таким чином, підписавши акт про підключення опалення від 28.12.2019, керівник відповідача фактично підтвердив, що саме дані лічильники є належним доказом визначення обсягу спожитої теплової енергії за Договором.

Отже, на підставі показань лічильників Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" рахунки №54 від 31.01.2020 на суму 63 538,22 грн., №101 від 27.02.2020 на суму 34 912,95 грн. та №160 від 25.03.2020 на суму 12 222,20 грн.

Посилання відповідача на недоведеність застосованого Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський тарифу при обрахунку вартості спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" теплової енергії є необґрунтованими, оскільки позивач не здійснює тарифікацію спожитої теплової енергії, а лише визначає пропорційний розмір спожитої відповідачем теплової енергії до загальної вартості теплової енергії, поставленої Квартино-експлуатаційному відділу м. Володимир-Волинський теплопостачальною організацію.

В свою чергу, теплопостачальній організації Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів" було встановлено тариф на теплову енергію рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради №729-1 від 20.11.2019, а саме в розмірі 1 722,65 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) та саме по такому тарифу Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський сплачувалась теплопостачальній організації спожита теплова енергія.

При цьому, суд, перевіривши надані позивачем документи, що стосуються обсягів поставленої позивачу теплової енергії та докази оплати (видаткові накладні, платіжні доручення), прийшов до висновку про обґрунтованість здійсненого Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується спожиття Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" у період з січня по березень 2020 року теплової енергії загальною вартістю 110 673,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що розрахунковий період для оплати стороною 2 переданої теплової енергії встановлюється щомісячний. До 30 числа місяця наступного за розрахунковим.

За приписами ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Статтею 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Керуючись наведеними нормами законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був відшкодовувати позивачу вартість спожитої теплової енергії до останнього календарного дня місяця, наступного за розрахунковим.

Частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, відповідач повинен був відшкодувати спожиту у січні 2020 року теплову енергію до 02.03.2020 включно (згідно приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки останній день лютого 2020 року припадав на вихідний день суботу), у лютому 2020 року до 31.03.2020 включно, у березні 2020 року до 30.04.2020 включно.

Доказів відшкодування позивачу вартості теплової енергії, спожитої відповідачем у січні-березні 2020 року, станом на дату розгляду справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними нормами процесуального закону, суд приходить до висновку, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" наявна прострочена заборгованість перед Квартино-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський у розмірі 110 673,37 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості відповідача у розмірі у розмірі 110 673,37 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовна вимога Квартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський про стягнення суми боргу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 665,00 грн., 3% річних у розмірі 548,26 грн. та пеню у розмірі 7 810,79 грн., нараховані за прострочення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" своїх грошових зобов`язань у період з 01.04.2020 по 01.10.2020.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договорами відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що за порушення термінів відшкодування вартості спожитої теплової енергії сторона 2 сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, за кожен день невідшкодування.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діє на момент прострочення), порядок нарахування пені (за кожен день прострочення відшкодування), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Таким чином, у відповідності до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за прострочення відшкодування теплової енергії правомірним є нарахування відповідачу пені за січень 2020 року у період з 03.03.2020 по 02.09.2020, за лютий 2020 року у період з 01.04.2020 по 30.09.2020, за березень 2020 року у період з 01.05.2020 по 01.10.2020 (визначена позивачем дата, до якої нараховується пеня).

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем пені з урахуванням встановлених судом періодів нарахування та керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" пені у розмірі 7 810,79 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних з урахуванням встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання, та визначеної позивачем дати, до яких нараховується 3% річних 01.10.2020, суд, керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, приходить до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" 3% річних у розмірі 548,26 грн.

З розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивачем нараховуються відповідачу інфляційні втрати за прострочення грошових зобов`язань за період з квітня по серпень 2020 року.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" інфляційних втрат у розмірі 1 555,89 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 109,11 грн. не підлягають задоволенню, оскільки обраховані позивачем без врахування дефляції, яка мала місце у липні та серпні 2020 року.

Натомість, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції необхідно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/1193/19.

У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) "Проніна проти України" зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Інші доводи учасників справи №910/15256/20 судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, позовні вимоги Квартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" підлягає стягненню сума боргу у розмірі 110 673,37 грн., пеня у розмірі 7 810,79 грн., 3% річних у розмірі 548,26 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 555,89 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 79, 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Квартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-Будівельний Альянс" (04107, м. Київ, вул. Нагірна, буд. 1; ідентифікаційний код 41242014) на користь Квартино-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (4700, Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, буд. 1; ідентифікаційний код 07516184) заборгованість у розмірі 110 673 (сто десять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 37 коп., пеню у розмірі 7 810 (сім тисяч вісімсот десять) грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 548 (п`ятсот сорок вісім) грн. 26 коп., інфляційні втрати 1 555 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 10 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 15.02.2021.

Суддя Р.В. Бойко