РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2021Справа № 910/19420/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері»

до Приватного підприємства «Ден»

про стягнення 6 922,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері» (надалі - ТОВ «Фудс Делівері») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Ден» (надалі - ПП «Ден») про стягнення 6 922,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати поставленого на підставі договору поставки №546 від 27.06.2018 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 5 682,17 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 546,95 грн., штрафу у розмірі 568,22 грн. та 3% річних у розмірі 125,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала отримана ПП «Ден» 24.12.2020, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №740, проте відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, свої пояснення стосовно позову до суду не подав.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.06.2018 між ТОВ «Фудс Делівері» (постачальник) та ПП «Ден» (покупець) було укладено договір поставки №546 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукти харчування, визначену в п. 2.1 цього договору, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами викладеними у додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 6.4 Договору покупець зобов`язується здійснити оплату товару не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати приймання товару покупцем, що вказана в накладній.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар згідно Договору на загальну суму 5 682,17 грн., що підтверджується видатковими накладними №2644 від 19.02.2020, №3064 від 26.02.2020, №3511 від 04.03.2020 та №3925 від 11.03.2020.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати поставленого на підставі Договору товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 5 682,17 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №2644 від 19.02.2020, №3064 від 26.02.2020, №3511 від 04.03.2020 та №3925 від 11.03.2020) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 5 682,17 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 6.4 Договору, у відповідача наявне грошове зобов`язання з оплати поставленого на підставі Договору товару у розмірі 5 682,17 грн., а строк виконання такого зобов`язання настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 5 682,17 грн. за переданий на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Фудс Делівері» про стягнення з ПП «Ден» заборгованості у розмірі 5 682,17 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 546,95 грн., штрафу у розмірі 568,22 грн. та 3% річних у розмірі 125,41 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 05.03.2020 по 07.12.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Пунктом 9.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору протягом 10 (десяти) календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10 % від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

У випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов договору протягом, більше ніж 10 (десять) календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі 0,5% процента, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п. 9.4 Договору).

Отже, оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що вказані положення Договору не суперечать нормам чинного законодавства, так як їх зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на визначену договором суму, і є правовим наслідком прострочення сплати орендної плати, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання зобов`язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу.

Суд відзначає, що при розрахунку пені позивачем не дотримано вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, за видатковою накладною №2644 від 19.02.2020 на суму 1 924,20 грн. товар мав бути оплачений відповідачем до 04.03.2020, включно, тобто прострочення виконання зобов`язання почалось з 05.03.2020, а відтак правомірним є нарахування пені до 04.09.2020, включно, а не до 07.12.2020, як зазначено позивачем.

За видатковою накладною №3064 від 26.02.2020 на суму 883,60 грн., товар мав бути оплачений відповідачем до 11.03.2020, включно, тобто прострочення виконання зобов`язання почалось з 12.03.2020, а відтак правомірним є нарахування пені до 11.09.2020, включно, а не до 07.12.2020, як зазначено позивачем.

За видатковою накладною №3511 від 04.03.2020 на суму 1 839,37 грн., товар мав бути оплачений відповідачем до 18.03.2020, включно, тобто прострочення виконання зобов`язання почалось з 19.03.2020, а відтак правомірним є нарахування пені до 18.09.2020, включно, а не до 07.12.2020, як зазначено позивачем.

За видатковою накладною №3925 від 11.03.2020 на суму 1 035,00 грн., товар мав бути оплачений відповідачем до 25.03.2020, включно, тобто прострочення виконання зобов`язання почалось з 26.03.2020, а відтак правомірним є нарахування пені до 25.09.2020, включно, а не до 07.12.2020, як зазначено позивачем.

Неврахування позивачем вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України призвело до необґрунтованого збільшення розміру пені.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 392,54 грн.

Суд погоджується із розрахунком штрафу, вважає його правильним та арифметично вірним, у зв`язку з чим з відповідача підлягаю стягненню штраф у розмірі 568,22 грн.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 125,41 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПП «Ден» на користь ТОВ «Фудс Делівері» заборгованості у розмірі 5 682,17 грн., пені у розмірі 392,54 грн., 3% річних у розмірі 125,41 грн. та штрафу у розмірі 568,22 грн. В задоволенні інших позовних вимог (пеня у розмірі 154,41 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про можливість відшкодування витрати, пов`язаних з правничою допомогою саме адвоката.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Фудс Делівері» надано копії договору про надання правової допомоги у господарських справах №32-Ю від 25.08.2020, який укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юркомфорт», рахунку-фактури №ЮК-125 від 25.08.2020, платіжного доручення №3728 від 30.11.2020 на суму 3 000,00 грн.

Судом встановлено, що 25.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юркомфорт» (компанія) та ТОВ «Фудс Делівері» (коієнт) було укладено договір про надання правової допомоги у господарських справах №32-Ю, відповідно п. 1.1 якого компанія зобов`язується надати клієнтові правову допомогу в господарській справі за позовом ТОВ «Фудс Делівері» до ПП «Ден» () про стягнення боргу в Господарському суді м. Києва.

Пунктом 4 вказаного додатку передбачено, що до складу послуг входить: вивчення та аналіз матеріалів (документів) переданих клієнтом, аналіз відповідного законодавства щодо стягнення заборгованості, вивчення та аналіз судової практики, підготовка (складання) відповідних розрахунків суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені за договором, підготовка (складання) та подача до суду позовної заяви, інші технічні (супутні) роботи (виготовлення необхідної кількості копій документів, що подається із позовною заявою, їх засвідчення належним чином, відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів стороні (ам) по справі тощо).

Згідно з п. 5.1 вказаного договору за правову допомогу, передбачену в п. 1.1 даного договору клієнт сплачує компанії винагороду (гонорар) в розмірі: 3 000 (три тисячі) гривень оо копійок, які сплачуються клієнтом не пізніше двадцяти п`яти робочих днів з моменту підписання даного договору. Дата підписання договору зазначена на першій сторінці договору в правому верхньому куті.

25.08.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Юркомфорт» виставлено ТОВ «Фудс Делівері» рахунок-фактуру №ЮК-125 на суму 3 000,00 грн., яка повністю сплачена позивачем згідно платіжного доручення №3728 від 30.11.2020.

Разом з тим, позовна заява у даній справі підписана представником позивача за довіреністю б/н від 28.08.2020 Скубановим Богданом Ігоровичем, проте докази в підтвердження того, що він є адвокатом в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для висновку про надання правової допомоги, пов`язаної з розглядом даного спору, саме адвокатом, а тому суд дійшов висновку про відмову у відшкодуванні таких витрат відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Ден» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, будинок 6; ідентифікаційний код 31813009) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 124, квартира 55; ідентифікаційний код 39819673) заборгованість у розмірі 5 682 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 17 коп., пеню у розмірі 392 (триста дев`яносто дві) грн. 54 коп., 3% річних у розмірі 125 (сто двадцять п`ять) грн. 41 коп., штраф у розмірі 568 (п`ятсот шістдесят вісім) грн. 22 коп. та судовий збір у розмірі 2 055 (дві тисячі п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий