РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.01.2021Справа № 910/16868/19

За позовом І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед;

до ОСОБА_1 (відповідач 1);

ОСОБА_2 (відповідач 2);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" (третя особа);

про зобов`язання вчинити дії.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Шапошніков І. Б., адвокат, довіреність № б/н від 03.06.2020;

Від відповідача 1: не з`явилися;

Від відповідача 2: Андрощук С. В., адвокат, ордер серії КС № 501061 від 08.05.2020;

Від третьої особи: Ткачук С. В., адвокат, довіреність № б/н від 20.12.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" (EBC Eastern Beverage Company Limited) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу 100% частки у капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" від 18.10.2018, укладеного між Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" в особі Ткачука С.В. , діючого на підставі довіреності від 28.03.2018, та ОСОБА_1 за ціною 840 000,00 грн;

- визнання недійсним акта прийому-передачі, укладеного 18.10.2018 у м.Києві між Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" в особі Ткачука С.В. , діючого на підставі довіреності від 28.03.2018, та ОСОБА_1 , за яким було передано частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" у розмірі 840000,00 грн;

- скасування реєстраційної дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" (ідентифікаційний код юридичної особи: 38679874), вчиненої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: внесення змін до установчих документів юридичної особи 24.10.2018 №9057530;

- скасування реєстраційної дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ" (ідентифікаційний код юридичної особи 38679874), вчиненої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.10.2018 №0057530;

- витребування у ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" на користь Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16868/19; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Підготовче засідання у справі № 910/16868/19 призначено на 11.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСТЕРН БЕВЕРІДЖ ТРЕЙДІНГ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу № 910/16868/19 до судового розгляду по суті на 29.10.2020 р.

У судовому засіданні 29.10.2020 р. оголошено перерву в слуханні справи по суті до 01.12.2020 р.

У судовому засіданні 01.12.2020 р. оголошено перерву в слуханні справи по суті до 19.01.2021 р.

Представник позивача в судовому засіданні 19.01.2021 р. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача 2 та представник третьої особи в судовому засіданні 19.01.2021 проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях на позовну заяву.

Відповідач 1 у судове засідання 19.01.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника відповідача 1 не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

28.03.2018р. Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" (довіритель) було видано Ткачуку Сергію Васильовичу (повірений) довіреність, якою уповноважено останнього бути представником Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" у взаємовідносинах з будь-якими підприємствами, установами, організаціями, банківськими установами, фізичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, посадовими особами та нотаріусами незалежно від підпорядкування та форми власності по будь-яким питанням, що стосуються продажу/відступлення та управління частками (корпоративними правами на частку) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" (компанія). Для цілей цього повіреному надається право: приймати рішення про продаж/відступлення часток (корпоративних прав на частки) в статутному капіталі компанії, продавати (або іншим чином відступати) від імені довірителя частки (корпоративні права на частки) в статутному капіталі компанії, самостійно визначати умови договорів купівлі-продажу часток (корпоративних прав на частки), підписувати такі договори; скликати/ініціювати скликання загальних зборів - засновників/учасників компаній, реєструватись та приймати участь в загальних зборах учасників компаній, формувати порядок денний зборів засновників/учасників компанії у відповідності з чинним законодавством, самостійно на свій розсуд приймати всі рішення з усіх питань порядку денного (в тому числі, шляхом підписання рішення єдиного учасника компанії) та голосувати, володіючи при цьому належними довірителю голосами в цій компанії, подати від імені довірителя заяви (в тому числі, про вихід довірителя зі складу засновників/учасників/акціонерів компанії, та про ліквідацію компанії), одержувати і надавати довідки та документи, розписуватись за довірителя, підписувати установчі документи компанії, зміни та доповнення до установчих документів (в тому числі, з викладенням цих документів в новій редакції) компанії з їх наступною реєстрацією у відповідних державних органах, підписувати від імені довірителя розпорядження, запити, листи та інші документи для отримання будь-якої інформації, направляти від імені довірителя розпорядження, запити, листи та інші документи для отримання будь-якої інформації, направляти від імені довірителя вимоги про скликання позачергових зборів акціонерів (учасників), сплачувати необхідні для цього платежі, а також виконувати інші дії, що пов`язані з виконанням цієї довіреності, передбачені чинним законодавством та статутом компанії і які, на думку представника, можуть бути доцільними для правильного та ефективного виконання цієї довіреності. Вказана довіреність була видана без права передоручення строком до 31.12.2018р.

11.04.2018р. загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" було прийнято рішення про обрання ОСОБА_1 на посаду генерального директора товариства. Вказане рішення було оформлено протоколом №11/04/18 від 11.04.2018р.

18.10.2018р. загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" було прийнято рішення про продаж частки в статутному капіталі товариства у розмірі 100% статутного капіталу ОСОБА_1 . Вказане рішення було оформлено протоколом №18/10/18 від 18.10.2018р.

18.10.2018р. між Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав, за умовами п.1.1 якого продавець передає у власність покупця належну продавцю частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг", а покупець приймає цю визначену договором частку від продавця та оплачує йому ціну продажу частки, визначену цим договором.

За умовами п.1.2 договору від 18.10.2018р. від продавця до покупця переходить право власності на частку, яка становить 100% від загального розміру статутного капіталу товариства та складає 840 000 грн. Разом із часткою продавець передає, а покупець приймає усі права, а також обов`язки учасника товариства, що пов`язані із правом власності на частку, встановлені чинним законодавством України та статутом товариства, пропорційно розміру частки у статутному капіталі товариства.

У п.1.3 визначено відомості про товариство:

- повне найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг";

- організаційно-правова форма: товариство з обмеженою відповідальністю;

- ідентифікаційний код (ЄДРПОУ) товариства: 38679874;

- загальний розмір статутного капіталу товариства: 840 000 грн.;

- місцезнаходження товариства: 01135, м.Київ, проспект Перемоги, буд.5А.

Пунктом 2.1 договору від 18.10.2018р. передбачено, що продаж частки здійснюється продавцем покупцю за ціною 840 000 грн.

Оплата суми грошових коштів, визначеної в п.2.1 договору, повинна бути здійснена продавцем в строк до 31.12.2048р. (п.2.2 договору від 18.10.2018р.).

Згідно п.4.1 договору від 18.10.2018р. перехід права власності на частку до покупця відбувається з дати підписання договору. З моменту підписання цього договору цей договір діє як правовстановлюючий документ щодо права власності на частку.

Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.9.3 договору від 18.10.2018р.).

Вказаний правочин з боку продавця підписано представником Ткачуком Сергієм Васильовичем на підставі довіреності від 28.03.2018р., а з боку покупця - ОСОБА_1 особисто.

18.10.2018р. Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" та ОСОБА_1 складено та підписано акт прийому-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг".

Додатковою угодою №1 від 27.10.2018р. до договору від 18.10.2018р. сторони погодили, що оплата суми грошових коштів, визначеної в п.2.1 договору, повинна бути здійснена продавцем в строк до 31.12.2021р.

Згідно акту прийому-передачі від 29.10.2018р., складеного та підписаного ОСОБА_1 (як продавцем) та ОСОБА_2 (як покупцем) на виконання договору купівлі-продажу корпоративних прав від 29.10.2018р., відповідачем 1 передано відповідачу 2 у власність частку у статному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" у розмірі 840 000 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" з розміром внеску у статутному капіталі товариства у розмірі 840 000 грн. (100% статутного капіталу) на теперішній час є ОСОБА_2 .

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договорів недійсними повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Частинами 1, 5 ст.12 Цивільного кодексу України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

У ч.ч.1, 2 ст.13 Цивільного кодексу України вказано, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 Цивільного кодексу України).

Судом враховано, що 28.03.2018р. Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" (довіритель) було видано Ткачуку Сергію Васильовичу (повірений) довіреність, якою уповноважено останнього бути представником Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" і взаємовідносинах з будь-якими підприємствами, установами, організаціями, банківськими установами, фізичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, посадовими особами та нотаріусами незалежно від підпорядкування та форми власності по будь-яким питанням, що стосуються продажу/відступлення та управління частками (корпоративними правами на частку) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" (компанія). Для цілей цього повіреному надається право: приймати рішення про продаж/відступлення часток (корпоративних прав на частки) в статутному капіталі компанії, продавати (або іншим чином відступати) від імені довірителя частки (корпоративні права на частки) в статутному капіталі компанії, самостійно визначати умови договорів купівлі-продажу часток (корпоративних прав на частки), підписувати такі договори. Вказана довіреність була видана без права передоручення строком до 31.12.2018р.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної довіреності полягає, що позивач як довіритель надав повіреному повноваження на вчинення від його імені правочину щодо відчуження частки, при цьому, повноваження у визначенні істотних умов відповідного договору довірителем обмежено чи конкретизовано не було.

Одночасно, судом також враховано, що в матеріалах справи міститься письмова резолюція Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" від 25.09.2018р., згідно якої позивач вирішив припинити участь у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг"; уповноважити Ткачука Сергія Васильовича : приймати рішення про продаж частки; продавати (або іншим чином відступати) від імені довірителя частки (корпоративні права на частки) в статутному капіталі компанії, самостійно визначати умови договорів купівлі-продажу часток (корпоративних прав на частки), підписувати такі договори.

Вказана резолюція та наявна в матеріалах справи довіреність від 28.03.2018р. вказують на наявність у позивача дійсного наміру (волі) на відчуження частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" та надання повноважень на вчинення всіх необхідних для цього дій, як то вибір контрагента, погодження істотних умов саме Ткачуку Сергію Васильовичу .

До того ж, судом було враховано, що покупцем за договором від 18.10.2018р. було реалізовано свої права за договором, а саме прийнято у власність частку у статутному капіталі третьої особи 1, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом від 18.10.2018р. прийому-передачі, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зміни до складу учасників, що підтверджується витягом з відповідного реєстру станом на 29.10.2018р., а також здійснено подальше відчуження частки на користь відповідача 2.

Судом також було встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на теперішній час учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" з розміром внеску у статутному каті палі товариства у розмірі 840 000 грн. (100% статутного капіталу) на теперішній час є ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що договір від 18.10.18 з боку позивача був підписаний Ткачуком С.В. на підставі довіреності за відсутності будь-якого договору між позивачем та Ткачуком С.В. або акту (рішення) з боку позивача, на яких би така довіреність могла ґрунтуватись. Позивач вважає, що довіреність від 28.03.2018р. видана одним з директорів позивача, який не мав права діяти від імені позивача самостійно.

Позивач, посилаючись на п.п. 98, 99, 116, 117 Статуту компанії, вказує, що директор компанії І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед Клео Василіу, надаючи повноваження Ткачуку С.В. шляхом видачі довіреності від 28.03.2018 та приймаючи резолюцію від 25.09.2018 діяв з перевищенням наявних у нього повноважень, перейнявши на себе одноосібно компетенцію виконавчого органу позивача.

Відповідно до п. 98 статуту компанії І-БІ-СІ Істерн Беверідж Кампані Лімітед директори здійснюють контроль над діяльністю Компанії та можуть оплачувати всі витрати, понесені під час створення та реєстрації Компанії, та можуть здійснювати всі такі повноваження Компанії, які не є, відповідно до Закону або цих положень, такими, які повинні здійснюватися Компанією на загальних зборах, але, тим не менш, відповідно до будь-якого з положень цього Статуту, положень Закону та таких положень, які узгоджуються з викладеними вище положеннями Статуту або положеннями, які можуть бути встановлені Компанією на загальних зборах; але жодне з положень, затверджених Компанією на загальних зборах, не може скасувати будь-які попередні дії директорів, які вважалися б дійсними, якби таке положення не було затверджене.

Згідно з п. 99 статуту компанії директори можуть періодично на підставі довіреності призначати будь-яку компанію, фірму або особу, або групу осіб, незалежно від того чи були вони прямо призначені директорами, бути довіреною особою/особами Компанії для таких цілей, та з такими правами, повноваженнями і свободою дій (які не перевищують тих повноважень, якими наділені директори, або якими вони користуються відповідно до цього Статуту), на такий період і на таких умовах, як вони вважатимуть за потрібне; і будь-які такі довіреності можуть містити такі положення щодо захисту і переваг осіб, які мають справу з будь-якою такою довіреною особою, як директори вважають за потрібне; і відповідно до таких довіреностей будь-яка така довірена особа може делегувати всі або будь-які надані їй права, повноваження та свободу дій.

Відповідно до п. 116 та 117 статуту позивача, директори можуть проводити зустрічі для ведення бізнесу, засідати, і іншим шляхом регулювати їхні збори, як вони вважають за потрібне. Питання, які піднімаються на будь-яких зборах, вирішуються більшістю голосів. У випадку однакової кількості голосів, Голова зборів немає додаткового або вирішального голосу. Директор, а також секретар, на вимогу директора, скликає збори директорів, коли в цьому виникає необхідність. Кворум, необхідний для здійснення функцій директорів, призначається директорами, в іншому випадку складається з двох директорів. За умови, якщо Компанія, відповідно до положень цього Статуту, має лише одного директора, письмове рішення, підписане таким директором, вважається в усіх відношеннях рішенням директорів, прийнятим на зборах директорів, на яких був присутній кворум.

Судом встановлено, що в статуті позивача відсутнє будь-яке пряме застереження, що директори позивача не можуть діяти окремо один від одного і, відповідно, дії одного визнаються іншим, якщо не висловлено заперечення щодо таких дій. При цьому, в статуті позивача відсутня заборона, що його директор не може видавати довіреність одноособово, як і не вказано, що довіреність має містити два підписи директорів позивача.

Також суд наголошує, що довіреність від 28.03.2018 не була визнана недійсною, не є відкликаною і не є скасованою. Також у матеріалах справи відсутні будь які докази, які б вказували, що позивач застосував до директора Клео Василіу будь-яку міру відповідальності за видачу, на його думку, незаконної довіреності, як і немає доказів, які б вказували на проведення службового розслідування.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Проте, за висновками суду у даному випадку, позивачем не доведено суду обставин порушення прав та законних інтересів Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" внаслідок укладання оспорюваного правочину.

Згідно змісту довіреності від 28.03.2018р. Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" уповноважено Ткачука Сергія Васильовича бути представником Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" і взаємовідносинах з будь-якими підприємствами, установами, організаціями, банківськими установами, фізичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, посадовими особами та нотаріусами незалежно від підпорядкування та форми власності по будь-яким питанням, що стосуються продажу/відступлення та управління частками (корпоративними правами на частку) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" (компанія). Для цілей цього повіреному надається право: приймати рішення про продаж/відступлення часток (корпоративних прав на частки) в статутному капіталі компанії, продавати (або іншим чином відступати) від імені довірителя частки (корпоративні права на частки) в статутному капіталі компанії, самостійно визначати умови договорів купівлі-продажу часток (корпоративних прав на частки), підписувати такі договори. Вказана довіреність була видана без права передоручення строком до 31.12.2018р.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної довіреності полягає, що позивач як довіритель надав повіреному повноваження на вчинення від його імені правочину щодо відчуження частки, при цьому, повноваження у визначенні істотних умов відповідного договору довірителем обмежено чи конкретизовано не було.

Одночасно, судом вже вказувалось, що в матеріалах справи міститься письмова резолюція Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" від 25.09.2018р., згідно якої позивач вирішив припинити участь у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг"; уповноважити Ткачука Сергія Васильовича : приймати рішення про продаж частки; продавати (або іншим чином відступати) від імені довірителя частки (корпоративні права на частки) в статутному капіталі компанії, самостійно визначати умови договорів купівлі-продажу часток (корпоративних прав на частки), підписувати такі договори.

Вказана резолюція та наявна в матеріалах справи довіреність від 28.03.2018р. вказують на наявність у позивача дійсного волевиявлення на відчуження частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" та надання повноважень на вчинення всіх необхідних для цього дій, як то вибір контрагента, погодження істотних умов саме Ткачуку Сергію Васильовичу .

Тобто, наразі, у суду відсутні підстави вважати, що внаслідок укладення договору від 18.10.2018р. купівлі-продажу частки у статутному капіталі було порушено права та законні інтереси Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед".

З таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу 100 % частки у капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" від 18.10.2018, укладеного між Компанією "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" в особі Ткачука С.В., діючого на підставі довіреності від 28.03.2018р., та ОСОБА_1 .

З урахуваням викладеного вище, суд також відмовляє у похідних вимогах позивача щодо визнання недійсним акту прийому-передачі від 18.10.2018 та скасування реєстраційних дії № 9057530 та № 0057530.

Також суд дійшов висновку щодо залишення без задоволення позовних вимог Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" в частині витребування у ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" у розмірі 840 000,00 грн. на користь Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед".

Статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

За приписами ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст.20 Господарського кодексу України.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України, яка передбачає наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст.387 Цивільного кодексу України), на витребування майна від добросовісного набувача (ст.388 Цивільного кодексу України), витребування грошей та цінних паперів (ст.389 Цивільного кодексу України), захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (ст.391 Цивільного кодексу України), визнання права власності (ст.392 Цивільного кодексу України) тощо.

Згідно ст.330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до закріпленого у статті 387 Цивільного кодексу України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Таким чином, положення статті 388 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017р. по справі №610/10207/15ц.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 16.05.2018р. по справі №Б-24/51-09.

Проте, судом вище було встановлено, що спірне майно - частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдинг" вибула з володіння Компанії "І-Бі-Сі Істерн Беверідж Кампані Лімітед" саме з його власної волі, що підтверджується резолюцією від 25.09.2018р. довіреністю від 28.03.2018р.

До того ж, судом вище було встановлено відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу від 18.10.2018р. недійсним, що вказує на безпідставність доводів позивача про те, що майно придбано відповідачем 2 за договором купівлі-продажу у відповідача 1, який не мав права його відчужувати.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивачів зі сплати судового збору та інші витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.02.2021

Суддя О.В. Мандриченко