ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.02.2021 Справа № 905/2071/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Константа Холдинг, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський кролик, м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 37055,54грн.

за участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції) : Глова Н.Ю., за довіреністю

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Константа Холдинг м.Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський кролик, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 37055,54грн., у зв`язку із невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки комбікормової продукції №КХ 2020/23 від 05.05.2020 в частині оплати вартості отриманої продукції.

Ухвалою суду від 30.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.01.2021.

Ухвалою від 26.01.2021 судове засідання відкладено на 10.02.2021.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.

У судове засідання 10.02.2021 відповідач свого представника не направив. Про наявність судового провадження відносно нього, відповідач був повідомлений належним чином шляхом направлення копій ухвал про відкриття провадження у справі на юридичну адресу згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та на поштову адресу згідно з даними позовної заяви. Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень копії ухвал про відкриття провадження у справі отримані відповідачем 04.01.2021 та 19.01.2021.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі) не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач будучі обізнаним про наявність даного судового провадження, не був позбавлений права та можливості отримати усну чи письмову інформацію про дату, час і місце розгляду справи.

Клопотань від сторін про відкладення розгляду справи не заявлено. Про наявність доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, суду не повідомлялося.

В той же час згідно з положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил частини 9 статті 165, статті 202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Константа Холдинг» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорський кролик» (покупець, відповідач) укладено договір поставки комбікормової продукції №КХ 2020/23 (далі договір), згідно з пунктом 1.1 якого, предметом даного договору є поставка комбікормової продукції (надалі Товар), найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю якого та вартість визначені специфікаціями до даного договору та/або товарно-супровідними документами (рахунку, видатковій накладній) на кожну окрему партію товару.

Відповідно до пункту 1.2. договору у порядку та на умовах, визначених даним договором постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару та передати товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити поставлений постачальником товар.

Відгрузка товару здійснюється на умовах EXW склад постачальника: Донецька область, Костянтинівський район, с.Бересток, вул. Докучаєва, 1, відповідно до офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС-2020 чи інших умов, визначених в специфікаціях (пункт 3.1. договору).

Згідно з пунктом 5.1. договору ціни та обсяги товару визначаються у специфікаціях до даного договору та/або видаткових накладних та/або рахунку.

Загальна сума даного договору визначається сумою всіх видаткових накладних та специфікацій даного договору, згідно яких здійснювалися відвантаження товару, за період дії даного договору (пункт 5.2. договору).

За умовами пункту 5.3. договору покупець здійснює 100% попередню оплату за товар на поточний рахунок постачальника не пізніше ніж за один банківський день до моменту відвантаження товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, згідно рахунку. У разі постачання товару без внесення попередньої оплати, чи/або на суму, більшу розміру попередньої оплати, що була здійснена, покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за поставлений товар протягом одного банківського дня з моменту поставки.

Зобов`язання покупця по оплаті за партію товару вважаються виконаними в день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (пункт 5.6. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з даного договору винна сторона несе відповідальність, визначену даним договором та чинним законодавством України.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати. В разі прострочення оплати за поставлений товар на 10 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Виплата штрафних санкцій здійснюється винною стороною протягом 5 банківських днів з дати отримання письмової вимоги іншої сторони (пункт 6.4. договору).

Сплата пені та штрафних санкцій не звільняє винну сторону від обов`язку виконати свої зобов`язання за даним договором (пункт 6.5. договору).

Згідно з пунктом 6.8. договору сторони погоджуються, що пеня нараховується протягом всього періоду існування заборгованості до моменту її повного погашення. Також сторони встановили, що строк позовної давності за вимогами щодо стягнення штрафних санкцій, включаючи пеню, за погодженням сторін становить 3 роки.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (пункт 8.1. договору).

Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору (пункт 8.3. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Доказів його розірвання або визнання недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

18.06.2020 сторонами підписана специфікація №1 до договору поставки комбікормової продукції №КХ 2020/23 від 05.05.2020, якою визначені найменування продукції комбікорм, кількість, ціна й асортимент продукції комбікорм ПК 91-284/20, комбікорм ПК 92/285/20. Загальна вартість продукції по специфікації орієнтовно становить 31509,60грн. з ПДВ, а саме: за комбікорм ПК 91-284/20 16236,00грн., за комбікорм ПК 92-285/20 15273,60грн.

Пунктом 3 специфікації сторони погодили базис поставки: продукція відвантажується на умовах EXW (Інкотермс 2010), Донецька область, Костянтинівський район, с.Бересток, вул. Докучаєва, 1.

За умовами оплати, встановленими пунктом 4 специфікації, покупець здійснює оплату за к/корм 91-284/20 протягом 40 днів з моменту відвантаження товару, за к/корм 92-285/20 протягом 75 днів з моменту відвантаження товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За твердженнями позивача, за видатковою накладною №ТД-0000217 від 20.05.2020 та товарно-транспортною накладною №205 від 20.05.2020 відповідачу було поставлено товар на загальну суму 31757,28грн. (з ПДВ), а саме: комбікорм ПК 91-284/20 у кількості 2 т на суму 16236,00грн. та комбікорм ПК 92-285/20 у кількості 1,88 т на суму 15521,28грн.

Видаткова накладна та товарно-транспортна накладна підписані представником позивача (постачальника) та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів. Підписи представників постачальника та покупця (отримувача) засвідчені печатками Товариств. Видаткова накладна містить посилання на договір поставки №КХ 2020/23 від 05.05.2020 та специфікацію №1 від 18.05.2020. Товарно-транспортна накладна містить посилання на видаткову накладну №ТД-0000217 від 20.05.2020.

В підтвердження повноважень особи, яка прийняла товар з боку покупця (відповідача), позивачем надано копію довіреності №26 від 20.05.2020 на отримання від ТОВ «Торговий Дім Константа Холдинг» цінностей: комбікорм ПК 91-284/20 у кількості 2 т, комбікорм ПК 92-285/20 у кількості 1,88 т.

Відповідач вартість отриманого товару не сплатив, у зв`язку із чим, позивач 13.11.2020 звернувся до відповідача з претензією №2/11 від 13.11.2020 про стягнення заборгованості за поставлену продукцію, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист та накладної АТ «Укрпошта». Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у зв`язку із не виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманої продукції за договором поставки комбікормової продукції №КХ 2020/23 від 05.05.2020 та наявністю непогашеної заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 37055,54грн., в тому числі 31757,28грн. основного боргу, 314,80грн. інфляційного збільшення, 361,55грн. 3% річних, 1446,19грн. пені та 3175,72грн. штрафу.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки комбікормової продукції №КХ 2020/23 від 05.05.2020 між сторонами договору згідно з пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга стаття 712 Цивільного кодексу України)

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків розрахунку за продану продукцію, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Як встановлено судом та зазначено вище, на виконання умов договору поставки №КХ 2020/23 від 05.05.2020 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму 31757,28грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковою накладною №ТД-0000217 від 20.06.2020 та товарно-транспортною накладною №205 від 20.05.2020 на суму 31757,28грн. Вказана видаткова накладна відповідає вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, як покупцем, своє право на отримання продукції було реалізовано 20.05.2020. В свою чергу, докази сплати позивачу відповідачем заборгованості за поставлену продукцію відповідно до умов договору та специфікації до нього в сумі 31757,28грн. суду не надані та в матеріалах справи відсутні.

За висновками суду, враховуючи визначені у пункті 4 специфікації умови оплати, граничний строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором з оплати вартості отриманої продукції - комбікорм ПК 91-284/20 в сумі 16236,00грн. є таким, що настав 29.06.2020, а з оплати вартості отриманої продукції комбікорм ПК 92-285/20 в сумі 15723,60грн. 03.08.2020.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки та сплати коштів за поставлену позивачем продукцію, відповідач має перед позивачем невиконані зобов`язання з оплати отриманої продукції на загальну суму 31757,28грн.

За таких обставин, враховуючи, що факт передачі позивачем продукції на виконання умов договору поставки, підтверджується наявними у справі доказами, строк оплати за яку настав, то за відсутності доказів сплати її повної вартості, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 31757,28грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних, інфляції, пені та штрафу.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наданого розрахунку позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 361,55грн. Вказані нарахування здійснено позивачем на суму заборгованості в розмірі 16236,00грн. (кількість днів прострочення 156) та на суму заборгованості в розмірі 15521,28грн. (кількість днів прострочення 121). З наведеного розрахунку вбачається, що відповідні нарахування проведені позивачем на суму 16236,00грн. за період з 29.06.2020 по 01.12.2020 та на суму 15521,29грн. за період 03.08.2020 по 01.12.2020.

Судом перевірено розрахунок заявлених 3% річних та встановлено, що позивачем не вірно визначені періоди таких нарахувань, а тому наданий розрахунок є арифметично не вірним. Суд зазначає, що прострочення оплати вартості продукції настає після закінчення строку на його оплату, тобто саме день після закінчення строку на оплату продукції вважається днем прострочення, з якого або розпочинається нарахування 3% річних (якщо це перший день прострочки) або за який нараховується 3% річних (якщо це останній день прострочки).

Отже в даному випадку за зобов`язаннями з оплати продукції в сумі 16236,00грн. днем прострочення, з якого розпочинається нарахування 3% річних є 30.06.2020 (оскільки як встановлено судом, що позивачем не заперечується, останнім днем оплати продукції в сумі 16236,00грн. є 29.06.2020) та за зобов`язаннями з оплати продукції в сумі 15521,28грн. днем прострочення, з якого розпочинається нарахування 3% річних є 04.08.2020 (оскільки як встановлено судом, що позивачем не заперечується, останнім днем оплати продукції в сумі 15521,28грн. є 03.08.2020).

Провівши власний перерахунок заявлених до стягнення 3% річних судом встановлено, що загальний розмір 3% річних складає 358,95грн. (в тому числі 206,28грн. за зобов`язаннями з оплати продукції в сумі 16236,00грн. за період 30.06.2020-01.12.2020 та 152,67грн за зобов`язаннями з оплати продукції в сумі 15521,28грн. за період 04.08.2020-01.12.2020).

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 358,95грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі №905/1302/18.

Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у загальному розмірі 314,80грн., в тому числі: 112,71грн. за зобов`язаннями в сумі 16236,00грн. та 202,09грн. за зобов`язаннями в сумі 15521,28грн.

Вказані нарахування здійснено позивачем за період 29.06.2020-01.12.2020 (при проведенні розрахунку за вказаний період враховані індекс інфляції за липень-жовтень 2020 року) на суму боргу 16236,00грн. та за період 03.08.2020-30.11.2020 (при проведенні розрахунку за вказаний період враховані індекс інфляції за серпень-жовтень 2020 року) на суму боргу 15521,28грн.

Перевіривши подані розрахунки та періоди нарахування інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями в сумі 16236,00грн. є арифметично вірним, а розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями в сумі 15521,28грн. проведено без врахування того, що періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, в даному випадку з вересня 2020 року.

Провівши власний перерахунок інфляційних втрат на суму боргу 15521,28грн. за період вересень-жовтень 2020 року судом встановлено, що їх розмір становить 233,60грн. Враховуючи, що згідно з частиною другою статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні нарахування у заявленій позивачем сумі 202,09грн.

Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 314,80грн. (112,71грн. + 209,09грн.)

Суд зазначає, що розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат судом не застосовувалась формула визначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №905/21/19 від 26.06.2020р. з огляду на наступне.

У пункті 28 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що визначений у цій постанові спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 Цивільного кодексу України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Таким чином, сторони по справі та суд який розглядає спір не позбавлені права до застосування інших математичних підходів щодо способів розрахунку інфляції в тому числі і передбачених постановою пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої та шостої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 322 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати. В разі прострочення оплати за поставлений товар на 10 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 1446,19грн. Згідно наданого розрахунку пеня в сумі 830,43грн. нарахована на суму боргу 16236,00грн. за період 29.06.2020-01.12.2020 та пеня в сумі 615,76грн. нарахована на суму боргу 15521,28грн. за період 03.08.2020-01.12.2020.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що позивачем не вірно визначений період таких нарахувань як і при розрахунку 3% річних, при цьому загальний розмір цих вимог за розрахунком суду складає 1435,78грн. (в тому числі: 825,11грн. на суму боргу 16236,00грн. за період 30.06.2020-01.12.2020 та 610,67грн. на суму боргу 15521,28грн. за період 04.08.2020-01.12.2020).

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 1435,78грн.

Також позивачем на підставі пункту 6.2. договору у зв`язку із прострочення оплати за поставлений товар на 10 днів, нараховано штраф в загальному розмірі 3175,72грн.

Перевіривши розрахунок штрафу судом встановлено, що наданий розрахунок є арифметично вірним, тому вимоги про стягнення штрафу в сумі 3175,72грн. підлягають задоволенню повністю.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, ціна позову визначена позивачем складає 37055,54грн., отже, за подання даного позову підлягав сплаті судовий збір в сумі 2102,00грн., проте, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2189,00грн. відповідно до платіжного доручення №3405 від 01.12.2020.

З огляду на викладене, судовий збір в сумі 87,00грн. підлягає поверненню в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір" за відповідний клопотанням.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Константа Холдинг, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорський кролик, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення 37055,54грн., в тому числі 31757,28грн. основного боргу, 314,80грн. інфляційного збільшення, 361,55грн. 3% річних, 1446,19грн. пені та 3175,72грн. штрафу, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський кролик» (84301, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Василя Стуса, будинок 70 А, офіс 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Константа Холдинг» (01001, місто Київ, пров. Шевченка Тараса (Шевченківський р-н), будинок 13, квартира 44; ) основний борг в сумі 31757,28грн., 3% річних в сумі 358,95грн., інфляційне збільшення в сумі 314,80грн., пеню в сумі 1435,78грн., штраф в сумі 3175,72рн. та судовий збір в сумі 2101,29грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

У судовому засіданні 10.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2021.

Суддя М.О. Лейба