ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 Справа № 917/556/20

м. Полтава

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроконтинент-Україна", вул. Академіка Заболотного, буд. 150 Г, офіс 115, м. Київ, 03143

до Приватного підприємства "Яровіт-Агро", с. Харківці, Гадяцький район, Полтавська область, 37341; адреса для листування: вул. М. Бірюзова, 27, оф. 192, м. Полтава, 36007

про стягнення грошових коштів

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін 23.12.2020:

від позивача: Середа А.П. (адвокат, договір про надання правової допомоги № 119/19 від 01.08.2019, ордер серії КС № 668657 від 31.03.2020);

від відповідача: не з`явився.

Представники сторін після перерви 09.02.2021:

від позивача: Середа А. П. (адвокат, договір про надання правової допомоги № 119/19 від 01.08.2019, ордер серії КС № 668657 від 31.03.2020);

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроконтинент-Україна" (далі - позивач/ ТОВ "Агроконтинент-Україна") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Приватного підприємства "Яровіт-Агро" (далі - відповідач/ ПП "Яровіт-Агро") 439066,98 грн., в тому числі 388799,88 грн. основної заборгованості, 24,33 грн. інфляційних нарахувань, 9021,14 грн. 3% річних та 41221,63 грн. пені. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 00186 від 19.04.2019.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.04.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. При цьому у зв`язку із введенням постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 карантину на всій території України, суд повідомив сторін про те, що дата проведення підготовчого засідання буде визначена судом після закінчення строку дії карантину.

У зв`язку із послабленням протиепідемічних заходів та відновленням регулярного міжміського транспортного сполучення, ухвалою від 11.08.2020 суд повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 09.09.2020.

Ухвалою від 09.09.2020 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 06.10.2020.

Ухвалою від 06.10.2020 суд відклав підготовче засідання на 27.10.2020.

У зв`язку із відпусткою судді, судове засідання призначене на 27.10.2020 не відбулося, в зв`язку з цим, ухвалою від 09.11.2020 сторін повідомлено про те, що підготовче засідання відбудеться 25.11.2020.

Ухвалою від 25.11.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.12.2020.

23.12.2020 суд розпочав розгляд справи по суті та, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оголосив перерву в судовому засіданні до 14:00 год. 09.02.2021.

Відповідач чи його представник в судові засідання 23.12.2021 та 09.02.2021 не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду справи по суті, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Таким чином, неявка в судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

12.01.2021 від позивача надійшла заява про прийняття до розгляду та долучення до матеріалів справи детального розрахунку заборгованості.

Оскільки вказана заява позивача надійшла до суду вже після дослідження доказів по справі, суд відхилив вказану заяву.

Відповідач відзиву на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, в зв`язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено Договір поставки № 00186 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача на умовах DDP (37341, Полтавська область, Гадяцький район, с. Харківці) товари за номенклатурою та в строки відповідно до специфікацій, які є додатками до цього Договору та його невід`ємними частинами, а відповідач зобов`язався прийняти вказаний товар та сплатити за нього визначену Договором вартість в строки та в порядку, передбаченому Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору кількість та вартість товару вказується у додатках-специфікаціях до Договору, що є його невід`ємними частинами.

Згідно п. 4.1 Договору покупець здійснює оплату в розмірі і в строки, вказані у додатках-специфікаціях до Договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до Специфікації № 1 від 16.04.2019, яка є Додатком № 1 до Договору поставки, позивач зобов`язався поставити до 18.04.2019 систему автоматичного водіння на трактор ТОРСON X загальною вартістю 488 799,88 грн.

Також Специфікацією № 1 сторони погодили строки оплати товару:

- до 31.05.2019 - 30 % від вартості товару - 146640,00 грн.;

- до 30.11.2019 - 70 % від вартості товару - 342160,00 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 488799,88 грн. На підтвердження факту поставки позивачем надано копії видаткової накладної № 94 від 19.04.2019 та акту прийому-передачі товарів № 94 від 19.04.2019, підписаних обома сторонами без зауважень.

Позивач стверджує, що відповідач за отриманий по Договору товар не сплатив, тому позивач звернувся до відповідача з Вимогою № 2712-01 від 27.12.2019 про сплату 488799,88 грн. (копія вимоги - в матеріалах справи).

Позивач у позовній заяві зазначає, що оскільки відповідно до п. 6.8 Договору у разі відмови фінансування третьою стороною (банківський кредит, лізинг тощо), покупець зобов`язується оплатити товар згідно п. 4 Договору поставки у триденний термін, позивач звернувся до відповідача із претензією № 26/02/20 від 26.02.2020 (копії претензії та доказів її направлення відповідачу - в матеріалах справи).

Як вказує позивач, станом на дату подання позову відповідач частково виплатив заборгованість, перерахувавши на рахунок позивача 100 000,00 грн.

На підтвердження часткової оплати відповідачем отриманого товару позивачем надано копію довідки банку вих. № 019-5-3/209 від 25.03.2020, згідно якої від ПП "Яровіт-Агро" надійшло на рахунок ТОВ "Агроконтинент-Україна":

- 50000,00 грн. 13.03.2020;

- 50000,00 грн. 20.03.2020.

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку затримки оплати з вини Покупця, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи вказаний пункт Договору та вимоги ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу за період з 01.06.2019 по 01.12.2019 пеню на суму 41221,63 грн. та 3% річних на суму 9021,14 грн., а також 24,33 грн. інфляційних втрат за період з червня 2019 року по лютий 2020 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 388799,88 грн. основної заборгованості, 24,33 грн. інфляційних нарахувань, 9021,14 грн. 3% річних та 41221,63 грн. пені.

Від відповідача жодних заперечень на позов не надійшло.

При ухваленні рішення суд керується наступним.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість за поставлений по Договору товар в розмірі 388799,88 грн. В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаної суми боргу.

За даних обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 388799,88 грн. заборгованості за поставлений товар є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, не заперечуються відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені на суму 41221,63 грн. та 3% річних на суму 9021,14 грн., нарахованих за період з 01.06.2019 по 01.12.2019, а також 24,33 грн. інфляційних втрат за період з червня 2019 року по лютий 2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку затримки оплати з вини Покупця, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що позивачем при визначенні строку нарахування пені не дотримано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, Специфікацією № 1 сторони погодили строки оплати товару:

- до 31.05.2019 - 30 % від вартості товару, що по факту поставки становить 146639,96 грн., а не 146640,00 грн., як зазначено у Специфікації № 1;

- до 30.11.2019 - 70 % від вартості товару, що становить 342159,92 грн., а не 342160,00 грн., як вказано в Специфікації № 1.

Таким чином, 6-місячний строк нарахування пені на суму основного боргу 146639,96 грн. закінчується 30.11.2020 (згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України, якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця), а на суму боргу 342159,92 грн. - 30.05.2020.

Крім цього, позивач неправомірно нараховує пеню з 01.06.2019 по 24.10.2019 на суму боргу 243280,00 грн. а з 25.10.2019 по 01.12.2019 на суму боргу 585440,00 грн., оскільки з 01.06.2019 до 30.11.2019 заборгованість по Договору становила 146639,96 грн., а з 01.12.2019 - 488799,88 грн. і саме на вказані суми боргу необхідно було нараховувати пеню.

З врахуванням викладеного, судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що стягненню підлягає пеня в сумі 24962,28 грн.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних судом встановлено, що позивач декілька раз нарахував річні на одні й ті ж самі суми боргу, так позивач нараховує річні за період з 01.06.2019 по 12.03.2020 на суми боргу 146640,00 грн., 96640,00 грн. та 46640,00 грн., що разом складає 289920,00 грн., в той час як вище встановлено, що у вказаний період сума боргу по Договору складала 146639,96 грн. і саме на цю суму необхідно було нараховувати відсотки річних.

З врахуванням викладеного, судом здійснено розрахунок 3% річних та встановлено, що стягненню підлягають річні на суму 6746,89 грн. В іншій частині стягнення річних позов задоволенню не підлягає.

Також судом перевірено наданий позивач розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що позивач при нарахуванні інфляційних втрат зазначає сукупний індекс інфляції в період з червня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 99,99, але при цьому нараховує інфляційні втрати, в розмірі 1 % від суми боргу, що є математично не вірно. Адже при індексі інфляції менше 100, має місце дефляція.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач неправомірно нарахував відповідачу інфляційні втрати, адже за вказані позивачем періоди індекс інфляції має від`ємні показники. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 24,33 грн. не підлягають задоволенню в зв`язку з безпідставністю.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та належними та допустимими доказами не спростував позовні вимоги позивача.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Яровіт-Агро" (с. Харківці, Гадяцький район, Полтавська область, 37341; адреса для листування: вул. М. Бірюзова, 27, оф. 192, м. Полтава, 36007; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроконтинент-Україна" (вул. Академіка Заболотного, буд. 150 Г, офіс 115, м. Київ, 03143; ) 388799 грн. 88 коп. основного боргу, 24962 грн. 28 коп. пені, 6746 грн. 89 коп. 3% річних, 6307 грн. 64 коп. судового збору,

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.02.2021.

Суддя О.С. Семчук