ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.2021 Справа № 905/1558/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Гостєєвій А.І., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь Донецької області,

до відповідача: фізичної особи-підприємця Романенко Михайла Михайловича, м.Маріуполь Донецької області,

про стягнення 417'759,23грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Романенка Михайла Михайловича, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 178 223,11грн заборгованості за теплову енергію, 44 205,66грн інфляційних втрат, 17 580,29грн. 3% річних, 178 223,11грн пені (всього 418'232,17грн).

Позов обґрунтований тим, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за отриману теплову енергію за період з жовтня 2016 по лютий 2019 за договором №83 від 01.09.2009 на відпуск теплової енергії.

Ухвалою господарського суду від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1558/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

19.10.2020 від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання б/н від 15.10.2020 про зменшення позовних вимог, відповідно до якого визначив, що заявлена сума заборгованості виникла за період з 15.10.2016 (згідно акту на включення централізованого опалення) до 20.12.2017 (до прийняття теплового вузла згідно акту від 21.12.2017) та просить суд стягнути з відповідача 178 223,11грн заборгованості за теплову енергію, 43 848,36грн інфляційних втрат, 17 464,65грн. 3% річних, 178 223,11грн пені (всього 417'759,23грн). У клопотанні позивач просить суд також повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 7,09грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.12.2020 подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду, відтак вирішено розглядати спір з її урахуванням.

06.11.2020 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив б/н від 04.11.2020 на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що: акти на включення опалення від 15.10.2016 та від 23.10.2017 не є належними доказами по справі, так як в них міститься посилання на договір на поставку теплової енергії №119/1 від 02.10.2012, а не на спірний договір №83 від 01.09.2009; ФОП Романенко М.М. має індивідуальну систему постачання теплової енергії, окрему від інших приміщень будинку 31 по вул.Грушевській м.Маріуполя; ФОП Романенко М.М. фактично не отримував теплову енергію за період з жовтня 2016 до грудня 2017, оскільки в даний час здійснювались ремонтні роботи щодо встановлення нового приладу обліку теплової енергії, вентилі на мережах постачання теплової енергії до приміщень №132, №134 були перекриті та теплова енергія не поступала до вказаних приміщень; відповідач тільки з 21.12.2017 (після складання акту прийняття теплового вузла обліку) почав отримувати теплову енергію.

19.11.2020 на електронну адресу суду та 23.11.2020 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь б/н від 18.11.2020 на відзив, у якій заперечує проти викладених у відзиві аргументів та підтримує позовні вимоги.

23.12.2020 на електронну адресу суду та 24.12.2020 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заперечення б/н від 22.12.2020.

04.01.2021 від представника позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення б/н від 29.12.2020.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №905/1558/20 до судового розгляду по суті на 11.02.2021 року.

11.02.2021 у судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма №225 від 25.01.2021.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Приймаючи до уваги, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а також додержуючись принципу розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін, підстави для відкладення розгляду справи по суті відсутні.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи містять лист від 25.08.2009, адресований директору ККП Маріупольтепломережа, яким власник Ѕ частини приміщення, що знаходиться за адресою будинок №31 по вул.Грушевського (раніше 60 років СРСР) у м.Маріуполі, просить укласти договір на відпуск теплової енергії з фізичною особою-підприємцем Романенко М.М. на все приміщення і оплачувати послуги у повному обсязі згідно з виставлених рахунків.

Листом від 25.08.2009 фізична особа-підприємець Романенко М.М. просив директора ККП Маріупольтепломережа укласти договір на відпуск теплової енергії на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою будинок №31 по вул.Грушевського (раніше 60 років СРСР) у м.Маріуполі; зазначив, що гарантує оплату.

01.09.2009 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа (постачальник) та фізичною особою-підприємцем Романенко М.М. (споживач) був укладений Договір №83 на відпуск теплової енергії (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник подає теплову енергію для об`єктів споживача в необхідних йому кількостях, а споживач згідно з умовами, встановленими цим договором, зобов`язався прийняти і оплатити теплову енергію по затвердженим тарифам (цінам) в строки, передбачені договором.

Відповідно до дислокації до договору об`єктом теплопостачання є приміщення у м.Маріуполі по вул.Грушевського (раніше 60 років СРСР), будинок №31, з загальною опалювальною площею 999,50кв.м.

Згідно п.2.1. договору обидві сторони зобов`язуються керуватися положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону України Про теплопостачання, Постанови Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 року Про затвердження Правил користування тепловою енергією, Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення іншими нормативними актами України, які регулюють відносини у сфері теплопостачання.

Відповідно до п.2.8. договору відключення споживача від системи опалення і гарячого водопостачання може здійснюватися тільки при технічній можливості і тільки після письмового попередження постачальника (у випадку відключення (підключення) в опалювальний період розрахунок здійснюється згідно з п.7.2. даного договору).

Зняття показників приладів обліку теплової енергії, зрізка і обрахування діаграм здійснюється споживачем. Результати обрахунків передаються теплопостачальною організацією (п.4.7. договору).

Згідно з п.4.12. договору відключення споживачем будівлі або її частини від теплопостачання без попереднього письмового повідомлення постачальника і складання 2-х стороннього акту є порушенням даного договору і не приймається при перерахунках.

Відповідно до п.5.1. договору споживач за отримувану теплову енергію здійснює оплату за фіксованими тарифами, затвердженими Маріупольським виконкомом міської ради, які встановлені із розрахунку споживання теплової енергії протягом всього опалювального періоду. Оплата здійснюється згідно з виставленим рахункам в строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається постачальником під підпис уповноваженій особі або працівникам організації (установи, підприємства та ін.) споживача. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у постачальника.

Додатковою угодою№1 від 26.12.2017 сторонами було змінено порядок оплати, а саме п.5.1. договору викладено в наступній редакції:

Споживач за отриману теплову енергію та послуги з централізованого постачання гарячої води проводить оплату відповідно до встановлених тарифів. Оплата проводиться згідно з виставленими рахунками у строк до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок вручається постачальником під підпис уповноваженій особі або працівникам організації (установи, підприємства та ін.) споживача. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок постачальника. Не отримання або несвоєчасне отримання рахунків споживачем не звільняє останнього від виконання зобов`язання за цим договором.

Згідно з п.5.2. договору у випадку відключення і опломбування затворних вентилів по гарячому водопостачанню (опаленню) споживач оплачує видатки за опломбування по рахунку відповідно до калькуляції постачальника.

У випадку несплати рахунку в указаний строк споживачу нараховується пеня згідно Закону України №543/96 ВР від 22.11.1996 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. Споживачу суб`єкту підприємницької діяльності пеня нараховується у відповідності з Законом України Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій №686-XIV в розмірі 1% за кожен день прострочення (п.5.3. договору).

Відповідно до п.5.6. договору за наявності боргу у споживача по даному договору постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, поставлену в попередні періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначенні платежу.

Даний договір укладений строком на 2 роки. Умови договору можуть бути змінені або доповнені при взаємній згоді сторін у письмовій формі. Договір вважається продовженим на той строк і на тих же умовах, якщо за місяць по закінченню строку не слідує заява однієї із сторін про відмову від даного договору або його перегляд (п.7.1. договору).

До вимог по оплаті теплової енергії, а також стягнення пені застосовується позовна давність строком 5 років (п.7.4. договору).

У підтвердження факту підключення приміщення за адресою: вул.Грушевського, будинок №31, до системи централізованого опалення, суду надані акти на включення центрального опалення від 15.10.2016 та від 23.10.2017. Вказані акти підписані представником обслуговуючої організації ККП КК Західна.

Відповідно до листа №2185/04 від 07.10.2016 Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа з посиланням на Правила користування тепловою енергією, що затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, повідомило фізичну особу-підприємця Романенко М.М., що теплове навантаження приміщення за адресою: вул.60 років СРСР, 31 складає 0,05074Гкал/годину. Зазначено, що нарахування за теплову енергію здійснюється відповідно до теплового навантаження згідно до діючого законодавства. У листі зазначено вважати його невід`ємною частиною договору №83 від 01.09.2009.

Згідно з актом від 21.12.2017 за адресою по вул.Грушевського, 31, на приміщення №№132, 134 був встановлений тепловий вузол обліку.

Матеріали справи також містять картку обліку витрат теплової енергії по показникам приладу обліку, встановленого на приміщенні відповідача, в якій зазначені показання лічильника за період з 21.12.2017 по 27.04.2020.

Позивач надав суду листи до спірного договору щодо зміни тарифів від 25.02.2019, від 02.03.2017, від 25.01.2018, від 08.11.2016 та від 26.12.2016 з доказами направлення відповідачу.

Позивач у позові посилається на те, що у виконання умов договору споживачу поставлено теплову енергію на загальну суму 193 078,98грн, за наслідками чого постачальником виставлені рахунки-фактури 10-800009/01 від 31.10.2016 на суму 7112,49грн, 11-800009/01 від 30.11.2016 на суму 20481,54грн, 12-800009/01 від 31.12.2016 на суму 31998,17грн, 01-800009/01 від 31.01.2017 на суму 26637,28грн, 02-800009/01 від 28.02.2017 на суму 28560,09грн, 03-800009/01 від 31.03.2017 на суму 20408,91грн, 11-800009/01 від 30.11.2017 на суму 27374,96грн, 12-800009/01 від 31.12.2017 на суму 15649,67грн, №01-800009/01 від 31.01.2019 на суму 8336,61грн, №02-800009/01 від 28.02.2019 на суму 6519,26грн. У вказаних рахунках міститься посилання на приміщення по вул.Грушевській, 31.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки, відповідачем 29.05.2019 здійснено часткову оплату договірних послуг на суму 6 519,26грн та 8 336,61грн.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач остаточно визначився зі спірним періодом виникнення заявленої до стягнення заборгованості (з 15.10.2016 по 20.12.2017), спірними є рахунки на оплату: №№10-800009/01 від 31.10.2016 на суму 7 112,49грн (за жовтень 2016), 11-800009/01 від 30.11.2016 на суму 20 481,54грн (за листопад 2016), 12-800009/01 від 31.12.2016 на суму 31 998,17грн (за грудень 2016), 01-800009/01 від 31.01.2017 на суму 26 637,28грн (за січень 2017), 02-800009/01 від 28.02.2017 на суму 28 560,09грн (за лютий 2017), 03-800009/01 від 31.03.2017 на суму 20 408,91грн (за березень 2017), 11-800009/01 від 30.11.2017 на суму 27 374,96грн (за листопад 2017), 12-800009/01 від 31.12.2017 на суму 15 649,67грн (за грудень 2017) на загальну суму 178 223,11грн.

В якості доказів направлення спірних рахунків суду надано списки поштової кореспонденції та фіскальні чеки від 10.11.2016, від 16.12.2016, від 14.01.2017, від 15.02.2017, від 10.05.2017, від 26.12.2017, від 25.01.2018.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до фізичної особи-підприємця Романенко М.М. із претензією №530/04 від 09.09.2019, у якій вимагав виконати взяті на себе зобов`язання та сплати суму заборгованості за договором у розмірі 178 223,11грн.

У відповідь на претензію №530/04 від 09.09.2019 листом №28 від 26.09.2019 відповідач просив позивача надати акт звірки для уточнення періоду заборгованості.

Листом №61.3.2.3.6-26812-61.3.2.3.1. від 17.10.2019 позивач надав відповідачу розгорнутий акт звіряння.

Відповідно до листа від 01.11.2019 відповідач відмовився сплачувати заборгованість за надану теплову енергію, посилаючись на неотримання у 2016-2017 роках послуг з теплової енергії за адресою: вул. Грушевській, 31, м. Маріуполь.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг за спірним договором, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення суми основного боргу за теплову енергію у розмірі 178 223,11грн, інфляційних втрат у розмірі 43 848,36грн, 3% річних у розмірі 17 464,65грн., пені у розмірі 178 223,11грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (далі ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статей 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, договір на теплопостачання укладається між теплопостачальною організацією та споживачем.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Як вже зазначалося, за умовами п.1 укладеного між сторонами договору №83 від 01.09.2009 постачальник (Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа) зобов`язався подавати теплову енергію для об`єктів споживача (ФОП Романенко М.М.) в необхідних йому кількостях, а споживач згідно з умовами, встановленими цим договором, зобов`язався прийняти і оплатити теплову енергію по затвердженим тарифам (цінам) в строки, передбачені договором. Відповідно до дислокації до договору об`єктом теплопостачання є приміщення у м.Маріуполі по вул.Грушевського (раніше 60 років СРСР), будинок №31, з загальною опалювальною площею 999,50кв.м.

Факт підключення до системи централізованого опалення приміщення, розташованого за адресою: вул.Грушевського, будинок №31, підтверджується відповідними актами на включення центрального опалення від 15.10.2016 та від 23.10.2017. Вказані акти підписані представником обслуговуючої організації ККП КК Західна. В актах міститься посилання на договір на відпуск теплової енергії №119/1 від 02.10.2012, за умовами п.1.1. якого ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа (енергопостачальна організація) забезпечує житловий фонд, який знаходиться на утриманні ККП Маріупольської міської ради Керуюча компанія Західна (обслуговуюча організація), тепловою енергією на потреби опалення і гарячого водопостачання з максимальним навантаженням. Відповідно до дислокації, об`єктом до вказаного договору є, зокрема, будинок №31 по вул. Грушевського (раніше 60 років СРСР).

Відповідно до договору №119/1 від 02.10.2012, вказана обслуговуюча організація здійснює утримання та технічне обслуговування внутрішньодомових систем теплозабезпечення та гарячого водозабезпечення та забезпечує розподіл та регулювання теплової енергії по стоякам центрального опалення та гарячого водопостачання, яка подається енергопостачальною організацію до житлового будинку.

Відповідно до п.5.2. договору на відпуск теплової енергії №119/1 від 02.10.2012 межею розподілу відповідальності між ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа та ККП Маріупольської міської ради Керуюча компанія Західна є зовнішня стіна будинку.

Відтак, наявні у користуванні відповідача нежитлові приміщення по вул. Грушевського, 31, є вбудованими у багатоквартирний будинок, який в цілому обслуговує ККП Маріупольської міської ради Керуюча компанія Західна і згідно з договором №119/1 від 02.10.2012 несе відповідальність за прийняття на весь будинок теплової енергії.

З огляду на це акти на включення централізованого опалення на будинок №31 по вул. Грушевського складені позивачем спільно з ККП Маріупольської міської ради Керуюча компанія Західна на підставі договору №119/1 від 02.10.2012.

Відповідно до п.п. 4, 14 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідачем не доведено, що законом України "Про теплопостачання", законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення №630, Нормами та вказівками з нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на житлово-комунальні потреби в України КТМ 204 України 244-94, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, передбачено підписання актів про включення/відключення центрального опалення з кожним споживачем окремо, а також включення в них даних про те, хто його споживав та в якій кількості.

Відсутність актів безпосередньо з відповідачем не дає останньому підстав вважати, що він не отримував теплову енергію до свого приміщення, крім того умовами спірного договору №83 на відпуск теплової енергії не передбачено складання таких актів.

Відносно тверджень відповідача в тій частині, що ФОП Романенко М.М. фактично не отримував послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 по грудень 2017 (до встановлення та прийняття теплового вузла обліку відповідно до акту від 21.12.2017), оскільки в цей час здійснювались ремонтні роботи щодо встановлення нового приладу обліку теплової енергії, вентилі на мережах постачання теплової енергії до приміщень №132, №134 були перекриті та теплова енергія не поступала до вказаних приміщень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення багатоквартирного будинку (в якому знаходяться приміщення відповідача) від мережі централізованого теплопостачання.

Відповідно до п.29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач має право, зокрема, на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою; звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт.

За змістом п.40, п. 41 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 №830, споживач не звільняється від оплати послуги у разі самовільного (без дотримання встановленої законодавством процедури) відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). У разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги невідповідної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуги відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, а також виплачує споживачеві неустойку (штраф, пеня) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором.

Відповідно до п.2.8. договору відключення споживача від системи опалення і гарячого водопостачання може здійснюватися тільки при технічній можливості і тільки після письмового попередження постачальника (у випадку відключення (підключення) в опалювальний період розрахунок здійснюється згідно з п.7.2. даного договору).

Згідно з п.4.12. договору відключення споживачем будівлі або її частини від теплопостачання без попереднього письмового повідомлення постачальника і складання 2-х стороннього акту є порушенням даного договору і не приймається при перерахунках.

Судом враховано, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відключення від теплопостачання зазначеного в дислокації до спірного договору №83 на відпуск теплової енергії об`єкту (за адресою будинок №31 по вул.Грушевського (раніше 60 років СРСР) у м.Маріуполі) в цілому так і окремо приміщень відповідача №№132, 134, зважаючи на те, що система опалення вказаних приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи теплопостачання всього будинку, в якому розташовані приміщення відповідача, і у позивача відсутня законна підстава припинити відпуск теплової енергії на об`єкт теплопостачання шляхом відключення приміщення від централізованої системи теплопостачання. Тож, оскільки зазначені приміщення мають єдину невідокремлену систему теплопостачання з будинком, тому при подачі теплової енергії в централізовану систему опалення будинку в спірні опалювальні періоди одночасно опалювалось нежитлове приміщення, яким користувався відповідач.

Як свідчить доданий до відзиву адресований відповідачу лист ККП Маріупольтепломережа №2905/05 від 09.08.2017 Про технічні умови на встановлення прибору обліку теплової енергії, позивач повідомив споживача про те, що не заперечує проти встановлення прибору обліку теплової енергії у нежитлових приміщеннях №132, №134 за адресою вул. Грушевського, буд 31, а також довів до відома технічні умови яких необхідно дотримуватись при встановленні приладу обліку теплової енергії у приміщенні відповідача. З огляду на вказані обставини можна прийти до висновку, що ремонтні роботи по встановленню приладу обліку не могли бути розпочати раніш серпня 2017 року, тому твердження відповідача що він не отримував теплову енергію з жовтня 2016 року не знайшли свого підтвердження.

Посилання відповідача на проведення ремонтних робіт та дій щодо встановлення нового приладу обліку теплової енергії у період з жовтня 2016 по грудень 2017 не можуть бути прийняті судом як докази неотримання теплової енергії та не можуть бути підставою для відмови від опалення. Крім того, проведення ремонтних робіт у період з жовтня 2016 по грудень 2017 не підтверджено документально. В свою чергу суд також відзначає, що законодавство не передбачає звільнення від оплати за теплову енергію у період, коли встановлюється прилад обліку теплової енергії, тому немає підстав для зняття нарахувань за теплову енергію на період ремонтних робот.

Що ж до тверджень відповідача про неотримання послуг з постачання теплової енергії через перекриті вентилі на мережах постачання теплової енергії до приміщень №132, №134, то вони відхиляються судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, зокрема, ці обставини не є доказом відключення спірних приміщень від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання йому послуг з постачання тепла.

Аргументи відповідача, що спірні приміщення мають індивідуальну систему постачання теплової енергії (окремий ввід до приміщення), окрему від інших приміщень будинку не спростовує факт надання позивачем послуг з теплопостачання, оскільки спірне нежитлове приміщення є вбудованим у багатоквартирний будинок і відповідно незалежно від того, через який трубопровід подається опалення до приміщення, постачання теплової енергії забезпечується всередину будинку, а відтак в тому числі і до приміщень відповідача.

Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність відключення спірних приміщень від мережі централізованого опалення у встановленому законодавством порядку. Підведення централізованого опалення до приміщень відповідача свідчить про виконання послуг ККП Маріупольтепломережа. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщень від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Відповідно до статті 1 Закону України Про теплопостачання місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Спірні приміщення відповідача знаходяться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, відтак він є споживачем житлово-комунальних послуг.

Отже, з метою виконання обов`язків, передбачених ст.19 Закону України Про теплопостачання, позивачем було надано теплопостачання відповідачу.

Як остаточно визначився позивач, спірна заборгованість у розмірі 178 223,11грн утворилась за період з 15.10.2016 (згідно акту на включення централізованого опалення) по 20.12.2017 (до прийняття теплового вузла обліку, згідно акту від 21.12.2017) відповідно до доданого до клопотання про зменшення позовних вимог розрахунку.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з актом від 21.12.2017 за адресою споживача (вул.Грушевського, 31) на приміщення №№132, 134 був встановлений тепловий вузол обліку.

Відповідно до п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Таким чином, нарахування за теплову енергію за період з 15.10.2016 по 20.12.2017 здійснювались позивачем у відповідності до п.23 Правил користування тепловою енергією.

Листом №2185/04 від 07.10.2016 Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа повідомило фізичну особу-підприємця Романенко М.М., що теплове навантаження приміщення за адресою: вул.60 років СРСР, 31 складає 0,05074Гкал/годину. Зазначено, що нарахування за теплову енергію здійснюється відповідно до теплового навантаження згідно з діючим законодавством.

Крім того позивач надав суду листи щодо зміни тарифів від 25.02.2019, від 02.03.2017, від 25.01.2018, від 08.11.2016 та від 26.12.2016 з доказами направлення відповідачу. Відповідно до вказаних листів діяли наступні тарифи на теплову енергію: з 01.10.2016 1 331,18грн (з ПДВ) за 1 Гкал; з 02.12.2016 1 623,96грн (з ПДВ) за 1 Гкал; з 24.02.2017 1 772,53грн (з ПДВ) за 1 Гкал.

Відповідно до спірних рахунків-фактур №№10-800009/01 від 31.10.2016 на суму 7 112,49грн (за жовтень 2016), 11-800009/01 від 30.11.2016 на суму 20 481,54грн (за листопад 2016), 12-800009/01 від 31.12.2016 на суму 31 998,17грн (за грудень 2016), 01-800009/01 від 31.01.2017 на суму 26 637,28грн (за січень 2017), 02-800009/01 від 28.02.2017 на суму 28 560,09грн (за лютий 2017), 03-800009/01 від 31.03.2017 на суму 20 408,91грн (за березень 2017), 11-800009/01 від 30.11.2017 на суму 27 374,96грн (за листопад 2017), 12-800009/01 від 31.12.2017 на суму 15 649,67грн (за грудень 2017), позивач поставив відповідачу в періоди жовтень 2016 - березень 2017, листопад - грудень 2017 теплову енергію на загальну суму 178 223,11грн.

У рахунках-фактурах зазначено, що вони є актами виконаних робіт.

Статтею 530 ЦК України визначено, що у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною шостою статті 19 Закону України Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За змістом п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України

від 21.09.2019 №830, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Відповідно до п. 38 вказаних Правил, споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Так, п.5.1. договору в первісній редакції (до встановлення приладу комерційного обліку та укладення Додаткової угоди №1 від 26.12.2017) визначено, що за отримувану теплову енергію споживач здійснює оплату за фіксованими тарифами, затвердженими Маріупольським виконкомом міської ради, які встановлені із розрахунку споживання теплової енергії протягом всього опалювального періоду. Оплата здійснюється згідно виставленим рахункам в строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається постачальником під підпис уповноваженій особі або працівникам організації (установи, підприємства та ін.) споживача. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у постачальника.

За висновками суду, незважаючи на ту обставину, що за змістом рахунків вони є одночасно актом виконаних робіт, відповідач до їх отримання не був обізнаний з сумою до сплати (враховуючи визначення обсягу відпущеної теплової енергії за умовами п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198), а отже для встановлення дати виникнення у відповідача обов`язку зі сплати теплової енергії дослідженню підлягає безпосередньо факт отримання відповідного рахунку.

Визначення поняття "банківський день" наявне у п.п. 6 п. 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Тобто, банківський день - це частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ. Дні визначаються для банків робочими за правилами, встановленими відповідною постановою Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В якості доказів направлення спірних рахунків суду надано списки поштової кореспонденції та фіскальні чеки від 10.11.2016 про направлення рахунку за жовтень 2016, від 16.12.2016 про направлення рахунку за листопад 2016, від 14.01.2017 про направлення рахунку за грудень 2016, від 15.02.2017 про направлення рахунку за січень 2017, від 10.05.2017 про направлення рахунків за лютий 2017 та березень 2017, від 26.12.2017 про направлення рахунку за листопад 2017, від 25.01.2018 про направлення рахунку за грудень 2017.

Інших доказів направлення або доказів отримання рахунків відповідачем самостійно у постачальника матеріали справи не містять.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) становлять:

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

2. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

2. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи ст.253 ЦК України, нормативні строки пересилання рекомендованої письмової кореспонденції та положення п.5.1. спірного договору щодо відстрочення платежу не більше 5 банківських днів з моменту отримання рахунку:

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №10-800009/01 від 31.10.2016 на суму 7 112,49грн мали бути виконані до 18.11.2016, а з 19.11.2016 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №11-800009/01 від 30.11.2016 на суму 20 481,54грн мали бути виконані до 26.12.2016, а з 27.12.2016 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №12-800009/01 від 31.12.2016 на суму 31 998,17грн мали бути виконані до 24.01.2017, а з 25.01.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №01-800009/01 від 31.01.2017 на суму 26 637,28грн мали бути виконані до 24.02.2017, а з 25.02.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №02-800009/01 від 28.02.2017 на суму 28 560,09грн мали бути виконані до 19.05.2017, а з 20.05.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №03-800009/01 від 31.03.2017 на суму 20 408,91грн мали бути виконані до 19.05.2017, а з 20.05.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №11-800009/01 від 30.11.2017 на суму 27 374,96грн мали бути виконані до 10.01.2018; а з 11.01.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №12-800009/01 від 31.12.2017 на суму 15 649,67грн мали бути виконані до 02.02.2018, а з 03.02.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, яка кореспондується зі ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення вказаних вище вимог законодавства та договору, відповідач взяті зобов`язання щодо погашення заборгованості за спожиту в період жовтень 2016 - березень 2017, листопад - грудень 2017 теплову енергію не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 178 223,11грн.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оскільки матеріали справи свідчать про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, разом з цим зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в сумі 178 223,11грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 178 223,11грн.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (ст.546 ЦК України).

Згідно зі ст.1 Закону України Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Вказаний закон є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб`єктами підприємницької діяльності.

Умовами п.5.3. договору передбачено, що у випадку несплати рахунку в указаний строк споживачу нараховується пеня згідно Закону України №543/96 ВР від 22.11.1996 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. Споживачу суб`єкту підприємницької діяльності пеня нараховується у відповідності з Законом України Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій №686-XIV в розмірі 1% за кожен день прострочення.

Виходячи з доданого до клопотання б/н від 15.10.2020 про зменшення позовних вимог розрахунку, заявлена до стягнення пеня нарахована позивачем наступним чином:

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №10-800009/01 від 31.10.2016 у розмірі 7 112,49грн за період з 11.11.2016 по 10.05.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №11-800009/01 від 30.11.2016 у розмірі 20 481,54грн за період з 11.12.2016 по 10.06.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №12-800009/01 від 31.12.2016 у розмірі 31 998,17грн за період з 11.01.2017 по 10.07.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №01-800009/01 від 31.01.2017 у розмірі 26 637,28грн за період з 11.02.2017 по 10.08.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №02-800009/01 від 28.02.2017 у розмірі 28 560,09грн за період з 11.03.2017 по 10.09.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №03-800009/01 від 31.03.2017 у розмірі 20 408,91грн за період з 11.04.2017 по 10.10.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №11-800009/01 від 30.11.2017 у розмірі 27 374,96грн за період з 11.12.2017 по 10.06.2018;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №12-800009/01 від 31.12.2017 у розмірі 15 649,67грн за період з 11.01.2018 по 10.07.2018.

Дослідивши представлений позивачем розрахунок вказаних вимог, суд дійшов висновків, що позивачем не враховано передбачене умовами договору відстрочення платежу з моменту отримання рахунку, відтак невірно визначений початок періоду нарахування пені за несвоєчасно виконані зобов`язання, а саме:

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №10-800009/01 від 31.10.2016 з 11.11.2016; в той час як за висновками суду прострочення оплати за вказаним рахунком виникло з 19.11.2016, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 19.11.2016;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №11-800009/01 від 30.11.2016 - з 11.12.2016, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 27.12.2016, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 27.12.2016;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №12-800009/01 від 31.12.2016 - з 11.01.2017, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 25.01.2017, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 25.01.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №01-800009/01 від 31.01.2017 з 11.02.2017, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 25.02.2017, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 25.02.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №02-800009/01 від 28.02.2017 - з 11.03.2017, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 20.05.2017, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 20.05.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №03-800009/01 від 31.03.2017 з 11.04.2017, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 20.05.2017, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 20.05.2017;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №11-800009/01 від 30.11.2017 з 11.12.2017, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 11.01.2018, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 11.01.2018;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою №12-800009/01 від 31.12.2017 з 11.01.2018, в той час як за висновками суду прострочення оплати виникло з 03.02.2018, отже правомірним є нарахування пені починаючи з 03.02.2018.

Здійснивши власний розрахунок пені, враховуючи викладені вище висновки щодо початку періоду нарахування та положення Закону України Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій, суд встановив, що сума пені за спірний період становить 272 235,17грн (в межах обраних позивачем періодів), однак вказана суму перевищує 100 відсотків правомірно заявленої суми боргу, а тому стягненню підлягає заявлений розмір пені в сумі 178 223,11грн.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 17 464,65грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заявлені до стягнення 3% річних нараховані позивачем за спірними рахунками-фактурами №№10-800009/01 від 31.10.2016, 11-800009/01 від 30.11.2016, 12-800009/01 від 31.12.2016, 01-800009/01 від 31.01.2017, 02-800009/01 від 28.02.2017, 03-800009/01 від 31.03.2017, 11-800009/01 від 30.11.2017, 12-800009/01 від 31.12.2017 - за період з 11.11.2016 по 27.07.2020 із застосуванням аналогічних з розрахунком пені початкових дат нарахування.

Враховуючи викладені вище висновки щодо початку прострочення виконання відповідачем зобов`язань, суд здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок 3% річних в межах обраних позивачем періодів встановив, що задоволенню підлягають 3% річних у загальному розмірі 17 028,03грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 43 848,36грн, суд зазначає наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 20.11.2020 по справі №910/13071/19, зокрема, зазначив, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.

Вказаною постановою роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Відповідно до положень ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати нараховані позивачем за спірними рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, №12-800009/01 від 31.12.2016, №01-800009/01 від 31.01.2017, №02-800009/01 від 28.02.2017, №03-800009/01 від 31.03.2017, №11-800009/01 від 30.11.2017, №12-800009/01 від 31.12.2017 із застосуванням індексів інфляції з листопада 2016 по червень 2020.

Судом встановлено, що позивачем невірно здійснені нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю, а саме:

- неправомірно застосовано індекс інфляції за листопад 2016 на суму боргу за рахунком-фактурою №10-800009/01 від 31.10.2016, у той час як заборгованість за вказаним рахунком виникла лише з 19.11.2016;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за грудень 2016 на загальну суму боргу за рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, у той час як заборгованість за рахунком-фактурою №11-800009/01 від 30.11.2016 виникла лише з 27.12.2016;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за січень 2017 на загальну суму боргу за рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, №12-800009/01 від 31.12.2016, у той час як заборгованість за рахунком-фактурою №12-800009/01 від 31.12.2016 виникла лише з 25.01.2017;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за лютий 2017 на загальну суму боргу за рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, №12-800009/01 від 31.12.2016, №01-800009/01 від 31.01.2017, у той час як заборгованість за рахунком-фактурою №01-800009/01 від 31.01.2017 виникла лише з 25.02.2017;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за березень 2017, квітень 2017 та травень 2017 на загальну суму боргу за рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, №12-800009/01 від 31.12.2016, №01-800009/01 від 31.01.2017, №02-800009/01 від 28.02.2017, №03-800009/01 від 31.03.2017, у той час як заборгованість за рахунком-фактурою №02-800009/01 від 28.02.2017 та рахунком-фактурою №03-800009/01 від 31.03.2017 виникла лише з 20.05.2017;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за грудень 2017 на загальну суму боргу за рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, №12-800009/01 від 31.12.2016, №01-800009/01 від 31.01.2017, №02-800009/01 від 28.02.2017, №03-800009/01 від 31.03.2017, №11-800009/01 від 30.11.2017, у той час як заборгованість за рахунком-фактурою №11-800009/01 від 30.11.2017 виникла лише з 11.01.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за січень 2018 на загальну суму боргу за рахунками-фактурами №10-800009/01 від 31.10.2016, №11-800009/01 від 30.11.2016, №12-800009/01 від 31.12.2016, №01-800009/01 від 31.01.2017, №02-800009/01 від 28.02.2017, №03-800009/01 від 31.03.2017, №11-800009/01 від 30.11.2017, №12-800009/01 від 31.12.2017, у той час як заборгованість за рахунком-фактурою №12-800009/01 від 31.12.2017 виникла лише з 03.02.2018.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок інфляційних в межах обраних позивачем періодів, судом встановлено, що обґрунтованими та належними до стягнення є інфляційні у загальному розмірі 42'722,01грн.

Відповідно до ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У клопотанні про зменшення позовних вимог позивач просив суд повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 7,09грн., за перевіркою суду клопотання є таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, в тому числі часткове задоволення позовних вимог, за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 6 242,95грн, а надмірно сплачений судовий збір в сумі 7,09грн підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 42, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м.Маріуполь Донецької області, до фізичної особи-підприємця Романенка Михайла Михайловича, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 417'759,23грн задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Романенка Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа (87534, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1; ) заборгованість за теплову енергію у розмірі 178 223,11грн на р/р НОМЕР_2 в АТ ПУМБ м.Київ, ; інфляційні втрати у розмірі 42'722,01грн, 3% річних у розмірі 17 028,03грн, пеню у розмірі 178 223,11грн, судовий збір у розмірі 6 242,95грн на р/р НОМЕР_3 в АТ Укрексімбанк, м.Київ, МФО 332313, .

В частині стягнення 3% у розмірі 436,62грн, інфляційних втрат у розмірі 1 126,35грн відмовити.

Повернути Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа (87534, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1; ) на р/р НОМЕР_3 в АТ Укрексімбанк, м.Київ, МФО 332313, , з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7,09грн, який надмірно сплачений згідно з платіжними дорученнями №933 від 04.08.2020 та №1419 від 27.11.2019.

Після набрання рішенням законної сили видати накази у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 ГПК рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України з урахуванням положень п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України.

У судовому засіданні 11.02.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2021.

Суддя Ю.В. Макарова