номер провадження справи 28/148/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 Справа № 908/3123/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни, розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін матеріали справи №908/3123/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АРЕАЛ ДНЕПР (вул.Сімферопольська, буд.17, корпус 7-А, м. Дніпро, 49005, ідентифікаційний код 38298816)

до відповідача Приватного акціонерного товариства ВІДРАДНЕНСЬКЕ (вул. Перемоги, буд. 3, с. Відрадне, Запорізький район, Запорізька область, 70406, ідентифікаційний код 00852186)

про стягнення 181720,48 грн.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю АРЕАЛ ДНЕПР з позовом до Приватного акціонерного товариства ВІДРАДНЕНСЬКЕ про стягнення 181720,48 грн., що складаються із основного боргу в сумі 89350,03 грн., інфляційних збитків у сумі 12438,95 грн., 3% річних в сумі 7344,64 грн., пені в сумі 70138,68 грн. та штрафу в розмірі 1% річних в сумі 2448,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання укладеного між сторонами договору поставки від 06.12.2017 №061217/26 позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними №291217/01 від 29.12.2017 на суму 67350,00 грн. та №110118/01 від 11.01.2018 на суму 67350,00 грн. Відповідач оплатив поставлений товар частково, заборгованість за поставлений товар складає 89350,03 грн. За прострочення оплати товару позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період з лютого 2018 року по жовтень 2020 року в сумі 12438,95 грн., 3% річних за загальний період з 20.01.2018 по 13.11.2020 в сумі 7344,64 грн., пеню на підставі п. 6.2 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 20.01.2018 по 13.11.2020 в сумі 70138,68 грн. та штраф на підставі п. 6.3 договору в розмірі 1% річних за прострочення розрахунків більш ніж на 30 календарних днів за загальний період з 20.01.2018 по 13.11.2020 в сумі 2448,21 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 256, 530, 625, 903 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3123/20. Присвоєно справі номер провадження 28/148/20. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; для надання заперечень на відповідь на відзив з доказами направлення заперечень позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Запропоновано позивачу протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду уточнити ціну позову. Повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 11.01.2021.

Позивач отримав копію ухвали суду 14.12.2020, відповідач 15.12.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

На виконання ухвали суду позивач подав клопотання, яке надійшло до суду 17.12.2020, про те, що при зазначенні суми основного боргу в розмірі 89350,03 грн. допущена технічна описка, вірною сумою основного боргу слід вважати 89350,00 грн., а загальна ціна позову вказана позивачем вірно та складає 181720,48 грн.

Уточнення прийняті судом до розгляду.

04.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав суму заборгованості перед позивачем у розмірі 89350,03 грн., просить відмовити у стягненні пені та 1% річних, а також зменшити заявлену до стягнення суму штрафу. Посилається на те, що відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шестимісячного строку. Зменшення штрафу відповідач просить здійснити на розсуд суду відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України.

Від позивача 21.01.2021 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що розрахунок пені виконано з урахуванням норм законодавства та положень п. 6.2 договору, які визначають, що пеня нараховується за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати. Також зауважив, що відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру штрафу відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України. Просить суд врахувати, що заборгованість існує вже більше трьох років і відповідач ухиляється від сплати заборгованості. Вказує, що останній платіж було здійснено відповідачем у лютому 2018 року і з того часу жодних дій для врегулювання заборгованості відповідачем вчинено не було. Також позивач звернув увагу суду на те, що відповідач у відзиві не заперечує проти заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, однак просить суд відмовити у стягненні 1% річних за неналежно виконане зобов`язання, при цьому жодним чином не обґрунтовує цю вимогу. Пунктом 6.3 договору передбачено, що при затримці розрахунків із продавцем за цим договором з вини покупця більш ніж на 30 календарних днів, крім пені згідно з п. 6.2 договору, покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 1% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати. На думку позивача, одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності, на думку позивача, може застосовуватися різний набір санкцій, що підтверджується відповідною судовою практикою.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

06.12.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю АРЕАЛ ДНЕПР (продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством ВІДРАДНЕНСЬКЕ (на даний момент приватне акціонерне товариство ВІДРАДНЕНСЬКЕ, покупець, відповідач) укладено договір поставки №061217/26, за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця ветеринарні препарати (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

У п. 1.2 договору погоджено, що номенклатура, кількість, вартість та інші характеристики товару визначаються для кожної окремої партії товару відповідно до заявок покупця та відображаються у видатковій накладній на передачу товару.

Згідно з п. 3.1 договору товар повинен бути поставлений покупцю не пізніше 5-ти календарних днів після отримання заявки на партію товару.

Відповідно до п. 5.3 договору передача (приймання-передача) товару здійснюється в пункті поставки товару.

Згідно з п. 5.5 договору одночасно з товаром продавець повинен передати покупцю: видаткову накладну; товарно-транспортну накладну, у разі якщо поставка товару здійснюється автомобільним транспортом; рахунок-фактуру; сертифікат про якість. Обмін між сторонами даного договору податковими накладними в електронному вигляді здійснюється через систему електронного документообігу М.Е.Dос.

За умовами п. 2.1 договору повна оплата товару має бути здійснена протягом 21 календарного дня з моменту отримання покупцем товару та підписання сторонами видаткових накладних.

У пунктах 9.1, 9.2 договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повних розрахунків між сторонами. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити цей договір протягом одного місяця до закінчення строку його дії, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

На виконання договору позивач поставив відповідачу товар (ПроСід ТБ 102 25 кг (мішок)) на загальну суму 134700,00 грн., що підтверджується видатковою накладною та товарно-транспортною накладною №291217/01 від 29.12.2017 на суму 67350,00 грн. з ПДВ, а також видатковою накладною та товарно-транспортною накладною №110118/01 від 11.01.2018 на суму 67350,0 грн. з ПДВ.

З боку відповідача товар отримано без зауважень представником Беттер Д.О. на підставі довіреностей №566 від 29.12.2017, №010 від 11.01.2018.

На оплату товару позивачем виписані рахунки №291217/02 від 29.12.2017 на суму 67350,00 грн. та №110118/01 від 11.01.2018 на суму 67350,00 грн.

У видатковій накладній №291217/01 від 29.12.2017 міститься посилання на рахунок №291217/02 від 29.12.2017, у видатковій накладній №110118/01 від 11.01.2018 посилання на рахунок №110118/01 від 11.01.2018.

Відповідач оплатив поставлений частково по рахунку №291217/02 від 29.12.2017 на загальну суму 45350,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1172 від 03.01.2018 на суму 10350,00 грн., №1289 від 11.01.2018 на суму 25000,00 грн. та №1635 від 07.02.2018 на суму 10000,00 грн.

Залишок заборгованості по рахунку №291217/02 від 29.12.2017 (по видатковій накладній №291217/01 від 29.12.2017) складає 22000,00 грн.

Рахунок №110118/01 від 11.01.2018 на суму 67350,00 грн. (по видатковій накладній №110118/01 від 11.01.2018) не оплачений.

Таким чином, загальна сума неоплаченого товару складає 89350,00 грн.

У зв`язку з наявністю заборгованості за поставлений товар позивач звертався до відповідача з претензіями про сплату боргу вих. №1 від 11.05.2018, вих. №1 від 24.06.2019, вих. №27/07 від 27.07.2020, вих. №2 від 21.08.2019, вих. №1 від 30.08.2018, вих. №1 від 27.11.2019.

Відповідач залишив вимоги позивача без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки від 06.12.2017 №061217/26.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норми ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 2.1 договору повна оплата товару має бути здійснена протягом 21 календарного дня з моменту отримання покупцем товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Отже, за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 на суму 67350,00 грн. товар мав бути оплачений до 19.01.2018, а за видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 на суму 67350,00 грн. до 01.02.2018.

Відповідач оплатив поставлений товар за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 частково:

03.01.2018 на суму 10350,00 грн.,

11.01.2018 на суму 25000,00 грн.,

07.02.2018 на суму 10000,00 грн.

Отже, прострочення оплати за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 виникло з 20.01.2018 в сумі 32000,00 грн. (67350,00 грн. 10350,00 грн. 25000,00 грн.), а з 07.02.2018 прострочення склало 22000,00 грн. (32000,00 грн. 10000,00 грн.).

За видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 прострочення оплати виникло з 02.02.2018 в сумі 67350,00 грн.

Всього заборгованість складає 89350,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не надав суду доказів оплати заборгованості в сумі 89350,00 грн., визнав наявність заборгованості.

Враховуючи викладене, суд визнав обґрунтованими та задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 89350,00 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що при затримці розрахунків із продавцем за цим договором з вини покупця він сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати.

Отже, сторони передбачили в п. 6.2 договору можливість нарахування пені за весь період часу, протягом якого існувало прострочення оплати, тому доводи відповідача щодо припинення нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є необґрунтованими. Про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені відповідач не заявляв.

За прострочення розрахунків за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 позивач нарахував пеню на підставі п. 6.2 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 20.01.2018 по 13.11.2020 в загальній сумі 17972,88 грн.

За прострочення розрахунків за видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 позивач нарахував пеню на підставі п. 6.2 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 02.03.2018 по 13.11.2020 в сумі 52165,80 грн.

Всього нараховано пеню в сумі 70138,68 грн.

Суд здійснив перерахунок пені з огляду на те, що позивач здійснив розрахунок пені, виходячи з 365 днів у році, у той час як у 2020 році 366 днів.

Так, за розрахунком суду за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 пеня від суми боргу 32000,00 грн. за період з 20.01.2018 по 06.02.2018 складає 489,21 грн., а від суми боргу 22000,00 грн. за період з 07.02.2018 по 13.11.2020 17475,08 грн., всього 17964,29 грн.

За видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 від суми боргу 67350,00 грн. за період з 02.03.2018 по 13.11.2020 (розрахунковий період позивача) пеня складає 52139,50 грн.

Всього за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 70103,79 грн. У стягненні пені в сумі 34,89 грн. суд відмовляє.

Також на підставі п. 6.3 договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 1% річних від суми заборгованості за прострочення оплати товару понад 30 днів за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 від суми боргу 32000,00 грн. за період з 20.01.2018 по 06.02.2018 в сумі 15,78 грн., від суми боргу 22000,00 грн. за період з 07.02.2018 по 13.11.2020 в сумі 625,15 грн. та за видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 від суми боргу 67350,00 грн. за період з 02.03.2018 по 13.11.2020 в сумі 1823,06 грн.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що при затримці розрахунків із продавцем за цим договором з вини покупця більше, ніж на 30 календарних днів, крім пені згідно з п. 6.2 цього договору, він зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 1% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків до дня фактичної оплати.

Суд зазначає, що даною умовою договору передбачено відповідальність за прострочення товару понад 30 календарних днів, тобто за інший вид порушення, аніж у п.6.2 договору. Проте за своєю правовою природою дана відповідальність не є штрафом, який відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, тобто одноразово, а є пенею, яка відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, не зважаючи на те, що сторони визначили у п. 6.3 відповідальність як штраф, фактично дана відповідальність є пенею в розумінні ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, хоча й за інше правопорушення, аніж у п. 6.2 договору.

Разом із тим, при застосуванні даної умови договору суд враховує, що позивач фактично розрахував пеню в розмірі 1% від суми боргу за аналогічний період розрахунку пені по п. 6.2 договору. Тобто фактично застосував один вид відповідальності у вигляді нарахування пені за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо неможливості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні з відповідача штрафу в сумі 2448,21 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення судом заявлених до стягнення грошових сум відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України.

Суд зауважує, що за змістом ст. 233 Господарського кодексу України можуть бути зменшені не всі стягувані судом суми, а тільки штрафні санкції за наявності для цього відповідних підстав.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідач у відзиві на позов не навів жодних фактичних обставин, які можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, не надав жодних доказів на підтвердження власних вимог.

У той же час позивач виклав заперечення проти зменшення судом розміру штрафних санкцій. Просить суд врахувати, що заборгованість існує вже більше трьох років і відповідач ухиляється від сплати заборгованості. Вказує, що останній платіж було здійснено відповідачем у лютому 2018 року і з того часу жодних дій для врегулювання заборгованості відповідачем вчинено не було.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення розрахунків за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 позивач нарахував 3% річних за період з 20.01.2018 по 13.11.2020 в загальній сумі 1875,45 грн.

За прострочення розрахунків за видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 позивач нарахував 3% річних за період з 02.03.2018 по 13.11.2020 в сумі 5469,19 грн.

Всього нараховано 3% річних в сумі 7344,64 грн.

Суд здійснив перерахунок 3% річних з огляду на те, що позивач здійснив розрахунок відсотків, виходячи з 365 днів у році, у той час як у 2020 році 366 днів.

Так, за розрахунком суду за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 3% річних від суми боргу 32000,00 грн. за період з 20.01.2018 по 06.02.2018 складають 47,34 грн., а від суми боргу 22000,00 грн. за період з 07.02.2018 по 13.11.2020 1826,54 грн., всього 1873,88 грн.

За видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 від суми боргу 67350,00 грн. за період з 02.03.2018 по 13.11.2020 (розрахунковий період позивача) 3% річних складають 5464,38 грн.

Всього за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 7338,26 грн. У стягненні 3% річних у сумі 6,38 грн. суд відмовляє.

Крім того, позивач нарахував інфляційні втрати за прострочення розрахунків за видатковою накладною №291217/01 від 29.12.2017 від суми боргу 22000,00 грн. за період з лютого 2018 року по жовтень 2020 року в сумі 3212,00 грн. та за прострочення розрахунків за видатковою накладною №110118/01 від 11.01.2018 від суми боргу 67350,00 грн. за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року в сумі 9226,95 грн., всього 12438,95 грн.

Розрахунок інфляційних втрат визнано судом обґрунтованим.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 2725,81 грн. покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, виходячи з такого розрахунку: 179231,00 грн. (задоволені вимоги) / 181720,48 грн. (заявлені вимоги) х 2725,81 грн. (судовий збір за розгляд заявлених вимог) = 2688,47 грн. (покладаються на відповідача). Решта судового збору в сумі 37,34 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства ВІДРАДНЕНСЬКЕ (вул. Перемоги, буд. 3, с. Відрадне, Запорізький район, Запорізька область, 70406, ідентифікаційний код 00852186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АРЕАЛ ДНЕПР (вул.Сімферопольська, буд.17, корпус 7-А, м. Дніпро, 49005, ідентифікаційний код 38298816) основний борг у сумі 89350,00 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят грн. 00 коп.), 3% річних в сумі 7338,26 грн. (сім тисяч триста тридцять вісім грн. 26 коп.), інфляційні втрати в сумі 12438,95 грн. (дванадцять тисяч чотириста тридцять вісім грн. 95 коп.), пеню в сумі 70103,79 грн. (сімдесят тисяч сто три грн. 79 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 2688,47 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят вісім грн. 47 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відмовити у стягненні пені в сумі 34,89 грн., штрафу в сумі 2448,21 грн. та 3% річних у сумі 6,38 грн.

Судовий збір у сумі 37,34 грн. покласти на позивача.

Набрання рішенням законної сили, строк на апеляційне оскарження та порядок подачі апеляційної скарги визначені статтями 241, 256, 257 ГПК України з урахуванням положень пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 08.02.2021.

Суддя О.В.Федорова