РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/18893/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 5344,96 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" про стягнення 5344,96 грн заборгованості, з яких: 2412,74 грн - основна сума боргу, 1095,56 грн - пеня, 1458,89 грн - штраф, 227,36 грн - 3% річних, 150,41 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди №2054 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 23.01.2018, в частині орендної плати за лютий - травень 2020 року, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість у сумі 2412,74 грн. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 150,41 грн, 3% річних у сумі 227,36 грн, пені у сумі 1095,56 грн та штрафу у сумі 1458,89 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/18893/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

31.12.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на обмежене користування приміщенням з 18 березня по 15 червня 2020 року та наявність підстав для звільнення/зменшення орендної плати , у зв`язку з прийняттям постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, від 15 липня 2020 року № 611.

Також відповідач просить суд: зобов`язати РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях забезпечити перерахунок орендної плати за Приміщення з 12 березня 2020 року і до 21 травня 2020, згідно з розрахунку 50 % суми нарахованої орендної плати на підставі Постанови № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" від 15.06.2020, шляхом укладання із ТОВ "ІНТЕРАВІА" додаткового договору до договору оренди і закріплення в такому додатковому договорі сплату орендної плати в розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати з 12 березня 2020 року і до закінчення карантину, встановленого КМУ;

зобов`язати РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях відрахувати суму сплаченого завдатку (в частині, що була сплачена РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) на суму орендної плати за березень 2020, квітень 2020, травень 2020;

зобов`язати РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях повернути надміру сплачені кошти завдатку в сумі 18101,00грн;

зобов`язати ДП "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" здійснити перерахунок орендної плати за Приміщення з 12 березня 2020 року і до закінчення карантину, встановленого КМУ, згідно з розрахунку 50 % суми нарахованої орендної плати на підставі Постанови № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" від 15.06.2020, з 12 березня 2020 року і до 21 травня 2020 року, встановленого КМУ, шляхом коригування рахунків;

зобов`язати ДП "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" відрахувати суму сплаченого завдатку (в частині, що була сплачена ДП МА "БОРИСПІЛЬ") на суму орендної плати за березень 2020, квітень 2020, травень 2020;

зобов`язати ДП "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" повернути надміру сплачені кошти завдатку в сумі 12 929,44 грн.

14.01.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла довідка про стан заборгованості за договором та відповідь на відзив.

08.02.2021 на електронну пошту суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

10.02.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли документи по справі.

11.02.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2054 (надалі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 24 площею 18,4 кв.м. на 1-му поверсі та приміщення № 100 площею 18,9 кв.м на 2-му поверсі будівлі надземних перонних бригад (інв. № 47468) (далі - майно), що розміщені за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7 та перебувають на балансі Державного підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" (скорочено - ДП "МА "БОРИСПІЛЬ"), (далі - Балансоутримувач), вартість яких визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 вересня 2017 і становить за незалежною оцінкою 1506804,00 грн без врахування ПДВ.

Наказом Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, яке є правонаступником майна, прав та обов`язків, у тому числі, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

У подальшому до договору були внесені зміни і доповнення згідно із Додатковими угодами № 2 від 09.12.2019 та № 3 від 07.09.2020.

Згідно із п.1.2 договору майно передається в оренду з метою:

- приміщення № 24 - для розміщення роздягальні та кімнати відпочинку;

- приміщення №100 - для розміщення офісу (крім офісних приміщень операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послуги з доступу до Інтернет).

Відповідно до п.2.1. договору передбачено, що орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, визначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання орендованого майна.

Обов`язок щодо складання Акта приймання-передачі покладається на орендодавця, а при поверненні майна з користування на орендаря (п. 2.4 договору).

Згідно із підписаним між орендодавцем та орендарем, а також погодженим із балансоутримувачем (ДП "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ") актом приймання-передачі орендованого майна від 23.01.2018, відповідач прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 24 площею 18,4 кв.м. на 1-му поверсі та приміщення № 100 площею 18,9 кв.м на 2-му поверсі будівлі надземних перонних бригад (інв. № 47468), що розміщені за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7 та перебувають на балансі Державного підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ".

Відповідно до п.5.3. договору орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

За змістом пункту 3.1. договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 і становить без ПДВ за перший (базовий) місяць розрахунку - вересень 2017 року 20 692,49 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.3 договору).

Відповідно до п.3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який сплачується платіж.

Згідно із п.3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Пунктом 3.8. договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за період лютий-травень 2020 року позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 118152,26 грн, з яких до сплати на користь позивача належить 49230,11 грн. Рахунки-фактури №76/250 від 29.02.2020, №76/489 від 31.03.2020, №76/730 від 30.04.2020, №76/911 від 31.05.2020 разом з Актами приймання-здачі виконаних послуг від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020 отримані відповідачем, що підтверджується реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів.

Згідно із Додатковою угодою № 3 від 07.09.2020 до договору сторонами визначено, що відповідно до акта приймання-передачі від 22.05.2020, погодженого з орендодавцем, сторони домовилися припинити дію договору у зв`язку із передачею орендованого майна на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна.

Пунктом 2 додаткового договору № 3 від 07.09.2020 до договору сторони погодили, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань по договору, які залишились не виконаними та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії договору.

Згідно із наявним у матеріалах справи актом №2 приймання-передачі від 22.05.2020, відповідач передав, а позивач прийняв орендоване майно.

Оскільки орендоване майна було повернуте з оренди 22.05.2020, позивачем згідно із рахунком-фактурою №76/1292 від 31.07.2020 та актом приймання-здачі виконаних послуг від 31.07.2020 здійснено коригування виставленого рахунку за період 23-31 травня 2020 року.

Враховуючи наявність завдатку, який був сплачений орендарем у відповідності з п.5.2 договору, позивачем було зараховано суму завдатку в рахунок погашення заборгованості за користування орендованим майном за останні місяці дії договору.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати у сумі 2412,74 грн (за березень 2020 року).

За прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивач заявив до стягнення інфляційні втрати у сумі 150,41 грн, 3% річних у сумі 227,36 грн, пені у сумі 1095,56 грн та штрафу у сумі 1458,89 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст.286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного на час укладення договору оренду) орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 23.01.2018 по 22.05.2020 у платному строковому користуванні відповідача перебувало державне нерухоме майно - приміщення №24 площею 18,4 кв.м. на 1-му поверсі та приміщення № 100 площею 18,9 кв.м на 2-му поверсі будівлі надземних перонних бригад (інв. № 47468), що розміщені за адресою: Київська область, Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом пункту 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу (позивачу) у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який сплачується платіж.

Матеріалами справи підтверджується, що для сплати орендної плати за період лютий-травень 2020 року позивачем відповідачу було виставлено рахунки-фактури на загальну суму 118152,26 грн, з яких до сплати на користь позивача належить 49230,11 грн.

22.05.2020 згідно із актом №2 приймання-передачі від 22.05.2020 відповідач повернув орендоване майна з оренди.

Згідно із розрахунком позивача, позивачем зараховано суму завдатку (загальна сума завдатку 74492,96 грн сплачена платіжними дорученнями №714 від 15.02.2018, №715 від 15.02.2018) в рахунок погашення заборгованості за користування орендованим майном за останні місяці дії договору.

Згідно із матеріалами справи заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати у сумі 2412,74 грн виникла за березень 2020 року.

Щодо заперечень відповідача наведених у відзиві та доводів про наявність підстав для звільнення чи зменшення орендної плати, суд зазначає наступне.

Так, 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із відповідними змінами і доповненнями), якою установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19" від 16 червня 2020 року № 692-IX, який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді".

Згідно до ч.4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 травня 2018 року вказано у справі № 910/7495/16 вказано, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

За змістом пункту 1.2. договору об`єкт оренди передано відповідачу для розміщення роздягальні та кімнати відпочинку та офісу (крім офісних приміщень операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послуги з доступу до Інтернет).

Однак, належних та достатніх доказів на підтвердження заборони на здійснення відповідачем господарської діяльності та відповідно використання орендованих приміщень для такої діяльності відповідачем не надано.

Обмеження регулярних пасажирських авіаперевезень не позбавляє відповідача права доступу до орендованих приміщень та їх використання.

Більш того, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 "Питання перевезень авіаційним транспортом" була передбачена тимчасова заборона прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Окрім того, як підтверджено матеріалами справи відповідач є компанією, що здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, зокрема в Міжнародному аеропорту "Бориспіль".

Суд також зазначає, що відповідачем не подано належних доказів на підтвердження того, що він був позбавлений можливості доступу до орендованих приміщень та користування ними.

Внутрішні накази відповідача (№29 від 31.03.2020, №31 від 24.04.2020), а також табелі виходу на роботу не підтверджують наявності обставин, за які відповідач не відповідає та які можуть підтвердити те, що майно не використовувалося або не могло бути використане відповідачем.

У подальшому, питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину".

Згідно із роз`ясненнями Фонду державного майна України, у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" звільняються (повністю або частково) від орендної плати орендарі, визначені в додатках 1 - 3 до цієї постанови, незалежно від того, чи припинили такі орендарі на період дії карантину свою діяльність на орендованому майні чи ні (лист Фонду державного майна України від 04.08.2020 № 10-16-15429).

Так, пунктом 1 постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Визначено, орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 2020 року № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків.

Зокрема до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Пунктом 1.2. договору визначено, що майно передається в оренду для розміщення роздягальні та кімнати відпочинку, а також для розміщення офісу.

Згідно пункту 2 постанови № 611 постановлено орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2054 від 23.01.2018 орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а отже забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Наразі, у позивача як балансоутримувача орендованого майна відсутні підстави для здійснення коригувань рахунків-фактур наданих відповідачу для оплати за користування майном на підставі договору оренди.

Згідно із матеріалами справи відповідач звертався до позивача та орендодавця із листами щодо звільнення від орендної плати.

Листом № 50-02.02-4645 від 11.11.2020 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях у відповідь на лист відповідача вих.№01-08-305 від 22.07.2020 щодо звільнення від орендної плати орендодавець зазначив, що орендовані приміщення (майно) за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна від 23.01.2018 № 2054 не підпадають під критерії, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину".

У контексті наведеного, суд зазначає, що згідно із додатковою угодою від 07.09.2020 сторони дійшли згоди, відповідно до акта приймання-передачі від 22.05.2020, припинити дію договору у зв`язку із передачею орендованого майна. Постанова Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" набрала чинності 17.07.2020, у зв`язку із чим спірні відносини не підлягають регулюванню вказаним нормативно-правовим актом.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна України" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди. Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін (ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна України").

Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами додаткових угод під час дії договору щодо зменшення розміру орендної плати.

З огляду на вище встановлені обставини справи, суд зазначає, що відповідач повинен був сплачувати орендну плату у строки та в розмірі, встановлені у договорі оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2054 від 23.01.2018, а заперечення відповідача щодо нарахування орендної плати визнаються судом необґрунтованими.

Більш того суд зазначає про відсутність правових підстав у межах даного спору зобов`язувати РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівський областях забезпечити перерахунок орендної плати; зобов`язувати позивача здійснити перерахунок орендної плати з 12 березня 2020 року на підставі Постанови № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" від 15.06.2020, а також зобов`язувати орендодавця та позивача здійснити відрахування суми сплаченого завдатку на суму орендної плати за березень 2020, квітень 2020, травень 2020; повернути надміру сплачені кошти завдатку в сумі 18101,00 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів сплати заборгованості з орендної плати у сумі 2412,74 грн відповідачем не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання по договору з оплати орендної плати у сумі 2412,74 грн, доказів оплати зазначеної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 2412,74 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 150,41 грн, 3% річних у сумі 227,36 грн, пені у сумі 1095,56 грн та штрафу у сумі 1458,89 грн, то суд зазначає наступне.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із п.3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п.3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Позивач здійснює нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у наступному порядку: на суму заборгованості 12176,10 грн (за лютий 2020 року) за період з 16.03.2020 по 16.09.2020, на суму заборгованості 2412,74 грн (за березень 2020 року) за період з 16.04.2020 по 17.11.2020.

Судом встановлено, що при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційний втрат на суму боргу за лютий 2020 року позивач не врахував приписи ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, згідно із якою, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Також позивачем не враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування пені, 3% річних та інфляційний втрат. З огляду на наведене, нарахування пені, 3% річних та інфляційний втрат на суму боргу за лютий 2020 року слід здійснювати за період з 17.03.2020 по 15.09.2020.

За перерахунком суду загальна сума пені становить 1084,92 грн, 3% річних - 225,36 грн, інфляційні втрати - 89,23 грн, а тому позовні вимоги у частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних суд задовольняє частково.

Згідно із ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 3.8. договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Розрахунок штрафу у сумі 1458,89 грн є обґрунтованим та арифметично правильним, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги у цій частині.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4, ідентифікаційний код 33240887) на користь Державного підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ "БОРИСПІЛЬ" (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069) основний борг у сумі 2412,74 грн, пеню у сумі 1084,92 грн, штраф у сумі 1458,89 грн, 3% річних у сумі 225,36 грн, інфляційні втрати у сумі 89,23 грн та судовий збір у сумі 2072,97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.02.2021.

Суддя С.О. Турчин