СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Справа № 922/3213/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: Зубченко І.В. (доповідач), Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.
при секретарі судового засідання: Мартинчук М.В.
за участю представників:
від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Завод Електроважмаш, м.Харків (вх.№3572 Х/3 від 24.12.2020р.)
на рішення (додаткове) господарського суду Харківської області
ухвалене 01.12.2020р. у м.Харкові
у справі №922/3213/20 (суддя Лаврова Л.С.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР, м.Запоріжжя
до Державного підприємства Завод Електроважмаш, м.Харків
про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР, м.Запоріжжя, позивач, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Державного підприємства Завод Електроважмаш, м.Харків, про стягнення заборгованості за договором поставки №238/07-593-ВК від 17.10.2019р. у розмірі 2.958.606,13грн., яка складається з наступних сум: 2.654.178,52грн. основної заборгованості; 246.156,03грн. пені; 23.378,32грн. - 1% річних; 34.893,26грн. інфляційних та сплачених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу і відшкодування відрядження та вартості проїзду адвоката до м.Харків.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.11.2020р. (повний текст складено та підписано 23.11.2020р.) у справі №922/3213/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Завод Електроважмаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР суму основного боргу 2.654.178,52грн., пеню у розмірі 118.672,90грн., 1% річних у сумі 23.378,32грн., інфляційні у розмірі 29.787,66грн. та судовий збір у сумі 44.170,35грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Крім того названим рішенням призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 01.12.2020р. та встановлено строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до 24.11.2020р.

24.11.2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР надано до суду першої інстанції заяву про подання доказів судових витрат, за змістом якої позивач просив, зокрема, стягнути з Державного підприємства Завод Електроважмаш витрати на професійну правничу допомогу і відшкодування витрат на відрядження та проїзд адвоката до м.Харкова у розмірі 39.480,17грн.

01.12.2020р. господарським судом Харківської області задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР про ухвалення додаткового рішення. Ухвалено у справі №922/3213/20 додаткове рішення, яким стягнуто з Державного підприємства Завод Електроважмаш на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР 39.480,17грн. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із додатковим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2020р. у справі №922/3213/20 та відмовити позивачу у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі, або зменшити суму судових витрат до 5.000,00грн. Апелянт вважає додаткове рішення незаконним та необґрунтованим у зв`язку з нижчевикладеним:

- за змістом п.3.5 договору про надання правничої допомоги саме акт здачі-приймання послуг є підставою для оплати таких послуг, виставлення рахунку не вимагається. До розглядуваної заяви позивачем надано акт здачі-прийняття послуг від 20.11.2020р., у зв`язку із чим здійснені раніше витрати (зокрема, згідно платіжних доручень №4481 від 07.10.2020р., №4521 від 04.11.2020р.) не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача як такі, що проведені з порушенням положень договору та є витратами, понесеними у зв`язку з виконанням умов договору;

- стягнення «гонорару успіху» є безпідставним з огляду на сукупність наступних обставин: п.2 додатку №1 до договору є невиконаним у зв`язку з ненаданням доказів отримання грошових коштів від відповідача та доказів сплати позивачем суми гонорару на користь адвоката; «гонорар успіху» не відповідає встановленим вимогам до судових витрат (грошових і матеріальних виплат), оскільки з боку адвоката не вчинено певних дій у вигляді професійної правничої допомоги (не надано відповідних послуг), які підлягають оплаті; стягнення «гонорару успіху» не може належати до витрат на професійну правничу допомогу (не може бути покладено такі витрати на іншу сторону), оскільки це є домовленістю між адвокатом і клієнтом та може розглядатися питання щодо обов`язковості такої домовленості;

- стягнення з відповідача витрат на відрядження та проїзд адвоката до м.Харкова для участі у судовому засіданні 19.11.2020р. є безпідставним, оскільки такі витрати є добровільними, а не вимушеними. Так, представник позивача не був позбавлений можливості приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Витрати на пальне не можуть покладатися на відповідача, оскільки квиток на автобус «Запоріжжя-Харків» коштує в середньому 250-300грн.;

- стягнення з відповідача 3.000,00грн. за складання та направлення позовної заяви є завищеним, оскільки відповідна позовна заява є типовою, спір є спором незначної складності, судова практика за цими спорами є сталою, відповідачем факт поставки та сума основної заборгованості не заперечувалися, спірні правовідносини не вимагали дослідження адвокатом великої кількості законів, підзаконних нормативно-правових актів та документів, розрахунок штрафних та компенсаційних втрат здійснений невірно;

- недоцільним є відшкодування витрат у сумі 1.500,00грн. за складання та направлення відповіді на відзив, оскільки остання містить посилання на неіснуючі правила розрахунків, зміст документа ґрунтується на фактах та позиціях, викладених у позовній заяві;

- сума стягнення з відповідача витрат за участь адвоката у судовому засіданні в режимі відеоконференції 11.11.2020р. (1.500,00грн.) є завищеною, оскільки це було підготовче засідання та значного впливу на хід справи з боку сторін не передбачало;

- витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, направленими на отримання прибутку за рахунок державного підприємства та є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами;

- при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд, разом з іншим, має виходити із фінансового стану обох сторін. Проте, господарським судом Харківської області не враховано фінансовий стан Державного підприємства Завод Електроважмаш: підприємство не отримує бюджетного фінансування та будь-яких дотацій; у зв`язку з тяжкою фінансовою ситуацією підприємством запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасне наповнення бюджету держави; підприємство є державним, віднесене до стратегічних підприємств держави та внесене до переліку об`єктів великої приватизації; у 2020р. на рахунки підприємства декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній платі та по сплаті соціальних внесків на рахунок Державного бюджету.

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2020р. у справі №922/3213/20 відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР у строк до 13.01.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.

11.01.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) на поштову адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно резолютивної частини якого заявник просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. При цьому за коротким змістом відзиву позивач звертає увагу на сукупність наступних обставин:

- для цілей відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідним є встановлення факту надання відповідних послуг та факту їх оплати. Обидві обставини підтверджені належними та допустимим доказами, апелянт ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не заперечував факт та обсяги наданої правової допомоги і розмір сум, сплачених позивачем у якості витрат на професійну правничу допомогу;

- витрати на професійну правничу допомогу склали менше ніж 1,4% від ціни позову, що повністю спростовує твердження апелянта про не співмірність таких витрат. Позовна заява містила 10 сторінок, потребувала проведення великого обсягу числових розрахунків, в якості додатків було долучено 20 документів на 135арк., копії яких було виготовлено та особисто засвідчено адвокатом. Складення та направлення відповіді на відзив потребувало менших витрат часу, що і відобразилося у вдвічі меншій вартості послуг. З огляду на участь адвоката у судовому засіданні 11.11.2020р. у режимі відеоконференції, така участь була оплачена за ціною, встановленою для виходу адвоката до суду в межах м.Запоріжжя. У судове засідання 19.11.2020р. представник позивача прибув особисто, з огляду на те, що повноцінне надання пояснень та дослідження доказів у режимі відеоконференції є неможливим;

- транспортні та витрати на відрядження адвоката підтверджені належними доказами. Доводи апелянта про те, що адвокат міг скористатися автобусним сполученням, чим зменшити витрати на проїзд, є неспроможними, оскільки, по-перше, станом на 19.11.2020р. епідемія коронавірусної хвороби продовжувала своє загострення і використання громадського транспорту несло значний ризик для життя та здоров`я, а, по-друге, враховуючи графік рейсів міжміського транспорту, витрати часу адвоката на проїзд до м.Харкова та назад значно б збільшилися, що, у свою чергу, призвело б до збільшення вартості послуг у півтора рази;

- «гонорар успіху» є складовою частиною гонорару адвоката, передбаченого договором про надання правничої допомоги, і є дійсним зобов`язанням, яке відповідає ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»;

- усупереч твердженням апелянта, Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) не ставить відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у залежність від майнового стану сторін, а наявність боргів у апелянта вже була врахована судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті, що призвело до зменшення розміру пені на 118.672,90грн.

Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.01.2021р. призначив справу №922/3213/20 до розгляду на 03.02.2021р.

У судове засідання 03.02.2021р. представники сторін не з`явились. Представником позивача, за змістом раніше поданого відзиву, заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Керуючись приписами ч.2 ст.216 ГПК України, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія Східного апеляційного господарського суду оголосила перерву в судовому засіданні до 10.02.2021р.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Гребенюк Н.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.02.2021р., згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.

У судове засідання 10.02.2021р. представники сторін повторно не з`явилися. Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ЕЛІНАР у резолютивній частині раніше наданого відзиву на апеляційну скаргу виклало клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі повноважного представника. Через канцелярію суду 10.02.2021р. від Державного підприємства Завод Електроважмаш надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі повноважного представника підприємства, аналогічне за змістом отриманому на електронну поштову адресу суду (відсутність електронного цифрового підпису на останньому документі виключає можливість прийняття такого документу).

Згідно з ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, позиція сторін викладена безпосередньо в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Суд також враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Керуючись наведеними приписами законодавства, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, дотримуючись розумності строку розгляду апеляційної скарги, задовольняючи клопотання позивача та відповідача про розгляд апеляційної скарги без участі їх представників, судова колегія визнала за можливе розглянути справу №922/3213/20 за відсутністю представників сторін за наявними матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 ГПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції (у розглядуваному випадку додаткового) у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації не здійснювався, складено протокол.

У судовому засіданні 10.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення (додаткового) з огляду на наступне.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 3 ст.131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондуються положення ст.16 ГПК України, якою передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 7 ст.43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, порядок обчислення якого (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката, фінансового стану клієнта та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу та обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст.129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.16 ГПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до положень ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У контексті ч.2 ст.126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Виходячи із системного аналізу положень ч.8 ст.129, ч.3 ст.126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України" та "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи заяву про стягнення з відповідача 39.480,17грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції (у тому числі відшкодування витрат на відрядження та проїзд адвоката до м.Харкова), надав копії наступних документів: договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) б/н від 17.09.2020, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Юридична компанія Черкашина"; додатку №1 до договору, у якому визначені винагорода (відповідно до п.3.7 договору у суму винагороди не включені фактичні витрати щодо виконання виконавцем зобов`язань за договором, транспортні та командировочні витрати тощо) та гонорар у відповідних розмірах; рахунків-фактур №06-1/10/20 від 06.10.2020р., №03-1/11/20 від 03.11.2020р. та №20-1/11/20 від 20.11.2020р.; платіжних доручень про сплату позивачем вартості юридичних послуг №4481 від 07.10.2020р., №4521 від 04.11.2020р., №4539 від 20.11.2020р.; акта здачі-прийняття послуг від 20.11.2020р. до договору про надання правничої допомоги від 17.09.2020р. (з описом наданих послуг); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; квитанцій на пальне та харчування.

За змістом ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановивши недотримання положень ч.4 ст.126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Разом з тим, таке зменшення розміру витрат на правничу допомогу є правом суду, а не обов`язком.

Водночас, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат (ч.6 ст.126 ГПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство Завод Електроважмаш під час розгляду справи місцевим господарським судом подавало заперечення на заяву про надання доказів судових витрат та ухвалення додаткового рішення, за змістом яких просило відмовити у відшкодуванні за рахунок відповідача витрат на відрядження і харчування у розмірі 1.220,00грн. та гонорару у розмірі 28.260,17грн., зменшити фактичні витрати на надання правової допомоги до 5.000,00грн. Такі доводи можуть розглядатися судом як різновид клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, за відсутності окремого процесуального звернення відповідача з клопотанням.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано будь-яких доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано жодних доказів на їх спростування.

Твердження апелянта про те, що витрати на професійну правничу допомогу (зокрема, на послуги щодо складання та направлення позовної заяви, складання та направлення відповіді на відзив, участі адвоката у судовому засіданні в режимі відеоконференції) є завищеними, направленими на отримання прибутку за рахунок державного підприємства та є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, не можуть бути враховані при визначенні розміру витрат на правничу допомогу у даній справі, оскільки не підтверджені в порядку статей 74, 76-77 ГПК України належними і допустимими доказами. Зазначені доводи є суб`єктивною оцінкою скаржника певних обставин справи та спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що представник позивача надавав правові послуги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та акта здачі-прийняття послуг. Отже, виходячи з принципу змагальності господарського судочинства (ст.13 ГПК України), відповідач не спростував доводів позивача у справі наданням певних доказів на предмет неспівмірності витрат на правову допомогу з посиланням на відповідні матеріали справи.

Вирішуючи питання щодо стягнення з Державного підприємства Завод Електроважмаш заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський суд дослідив зазначені докази і доводи сторін, надав оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності та визнав правомірним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу на суму 39.480,17грн., оскільки саме таку суму, за висновком господарського суду Харківської області, фактично витратила/понесла (сплатила) сторона, що підтверджується документально (копії платіжних доручень наявні у матеріалах справи).

Щодо тверджень скаржника про безпідставність стягнення з останнього «гонорару успіху» судова колегія наголошує наступне. Відповідно до п.2 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 17.09.2020р. гонорар за надання правничої допомоги виплачується в залежності від результатів виконання договору і складає по даному договору 1% (один відсоток) від суми стягнутих грошових коштів; гонорар виплачується замовником виконавцю у разі отримання грошових коштів або іншого предмету спору на користь замовника. Європейський суду з прав людини у рішенні від 19.10.2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом. Отже, "гонорар успіху" є складовою частиною гонорару адвоката, передбаченого договором про надання правничої допомоги, і є дійсним зобов`язанням, яке відповідає ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Посилання скаржника на те, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу місцевий господарський суд, разом з іншим, мав виходити із фінансового стану обох сторін та враховувати тяжкий фінансовий стан Державного підприємства Завод Електроважмаш, судовою колегією не приймаються. Як вірно було зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, ГПК України не ставить відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у залежність від майнового стану сторін, а важкий фінансовий стан апелянта був врахований судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті, що призвело до зменшення розміру пені на 50%.

Отже, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень суду першої інстанції щодо оцінки доказів на власний розсуд, господарський суд Харківської області дійшов обґрунтованого висновку, що надані позивачем докази підтверджують співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг та виконання робіт, а понесені витрати є обґрунтованими та відповідають фактично сплаченому позивачем розміру адвокатського гонорару.

Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.

Аналізуючи мотивацію ухваленого місцевим господарським судом додаткового рішення крізь призму статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції зауважує на належному виконанні покладеного на суд обов`язку щодо мотивації прийнятого місцевим судом додаткового рішення, оскільки обґрунтування щодо відхилення доводів відповідача ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права та демонструє справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі з належним застосуванням принципів господарського судочинства згідно з ч.3 ст.2 ГПК України.

При цьому враховуючи приписи ст.129 ГПК України та те, що спір виник з вини відповідача, позов було задоволено частково у зв`язку зі зменшенням пені за клопотанням відповідача, господарський суд Харківської області правомірно поклав судові витрати позивача на правничу допомогу у розглядуваній справі на відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення (додаткового) із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Державного підприємства Завод Електроважмаш підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення (додаткове) - без змін.

Враховуючи, що судовий збір при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, не сплачується (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019р. у справі №240/6150/18), витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України судом апеляційної інстанції не розподіляються.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Завод Електроважмаш, м.Харків, на рішення (додаткове) господарського суду Харківської області від 01.12.2020р. у справі №922/3213/20 залишити без задоволення.

Рішення (додаткове) господарського суду Харківської області від 01.12.2020р. у справі №922/3213/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 10.02.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2021р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота