ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.2021 м. Ужгород Справа № 907/371/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури, м. Ужгород

за участю ОСОБА_1 , м. Ужгород як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

до Баранинської сільської ради, с. Баранинці Ужгородський район (відповідач-1)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт" м. Ужгород (відповідач-2)

про визнання незаконним та скасування рішення Баранинської сільської ради від 12.05.2016р. за № 6 "Про укладення договору оренди" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

За участю представників:

від позивача - Роман Михайло Степанович, службове посвідчення №057811 від 29 жовтня 2020 року

від відповідача 1- не з`явився

від відповідача 2- Брунцвик Любов Василівна, довіреність № 1 від 03 січня 2020 року

від третьої особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави до Баранинської сільської ради, с. Баранинці Ужгородський район (відповідач-1) та до товариства з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт" м. Ужгород (відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення 5 сесії 7 скликання Баранинської сільської ради від 12.05.2016 за №6, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193, площею 0,3073 га від 30.08.2016 укладений між Баранинською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт", зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.10.2016 за №16742029. Позов заявлено з посиланням на ст.ст.13, 14, 131-1 Конституції України, ст.53 ГПК України, ст.ст. 19, 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування", ст.ст. 23, 24 3У "Про прокуратуру".

Ухвалою суду від 12 липня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Судовий розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Закарпатської області від 16.09.2020 №02-02/80/20 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 справу №907/371/19 передано на розгляд судді Ремецькі О.Ф.

Ухвалою суду від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 907/371/19 вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 907/371/19 призначено на 21.10.2020.

Ухвалою суду від 21.10.2020 відкладено підготовче засідання на 18.11.2020.

Представник третьої особи на стороні позивача подав клопотання від 17.11.2020 про розгляд справи без участі уповноваженого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить призначити розгляд по суті.

Ухвалою суду від 18.11.2020 відкладено підготовче засідання на 09.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.01.2020.

Прокурор заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та відповіді на відзив, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. При цьому, прокурор зазначає, що Ужгородською місцевою прокуратурою у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вивчено законність передачі земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193 у користування товариству з обмеженою відповідальністю «Квадр Транспорт» та встановлено, що така передана без застосування процедури відкритих торгів.

Вказує на те, що рішенням Баранинської сільської ради 5 сесії 7 скликання від 12.05.2016 за № 6 «Про укладення договору оренди» вирішено укласти договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193 площею 0,3073 га, розташовану в с. Баранинці для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту, строком на 15 років.

Однак, вказане рішення Баранинської сільської ради прийнято всупереч вимогам земельного законодавства України, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню незаконним.

А саме, за доводами Позивача на земельній ділянці за кадастровим номером :03:017:0193, відведеній ТОВ «Квадр Транспорт» на правах титульного володіння, не було будь-яких об`єктів нерухомості належних орендарю, цільове призначення її та мета отримання у користування не підпадає під виключення визначені ч.2 ст. 134 ЗК України, а тому, земельна ділянка могла бути передана в оренду лише з проведенням відкритих земельних торгів.

За таких підстав, стверджує, що рішення 5 сесії 7 скликання Баранинської сільської ради від 12.05.2016 за №6 є незаконним, а договір оренди земельної ділянки укладений на підставі такого рішення в силу вимог ст. 215 ЦК України повинен бути визнаний судом недійсним.

Крім того зазначає, що при відведенні земельної ділянки у користування порушено також і вимоги законодавства у сфері забезпечення доступу до публічної інформації, оскільки, ні саме рішення, ні проект оскаржуваного рішення не були оприлюднені на офіційному веб-сайті Баранинської сільської ради, як наслідок - рішення прийняті з порушенням процедури.

В обґрунтування звернення до суду вказує, що Баранинська сільська рада процесуально не може бути і позивачем і відповідачем по справі, а органи державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про вжиття заходів реагування шляхом оскарження рішення Баранинської сільської ради. Натомість з метою усунення порушень земельного законодавства, прокуратура, в силу вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наділена повноваженням щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі шляхом усунення порушень інтересів держави та набуває статусу позивача.

Посилаючись на норми Земельного кодексу України прокурор наголошує, що звернення прокурора до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно - значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження земельної ділянки шляхом скасування відповідного рішення ради та визнання недійсним договору оренди землі.

Відповідач 1 - Баранинська сільська рада не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовче провадження відкладалось.

Відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «КВАДР ТРАНСПОРТ» у поданому відзиві з приводу заявлених позовних вимог заперечує повністю. Просить суд у задоволенні позову відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях та письмових заявах по суті спору.

Зокрема, наводить доводи про те, що у правовідносинах, що є предметом розгляду, Прокуратурою не доведено факту виникнення, зміни чи припинення будь-яких цивільних прав чи обов`язків держави, в інтересах якої Прокуратура і звернулася до суду, за наслідками прийняття оскаржуваного рішення сесії сільської ради та передачі в оренду земельної ділянки Відповідачу 2.

З посилання на практику Верховного суду Відповідач - 2 стверджує, що враховуючи те, що до суду звернулася не особа, яка набула цивільних прав щодо земельної ділянки та не власник землі, а Прокуратура в інтересах держави, то норма статті 21 ЦК України повинна застосовуватися у взаємозв`язку зі статтею 131-1 Конституції України та статтею 53 ГПК України. Звідси, вимога Прокуратури про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним може розглядатись тільки тоді, якщо така вимога пред`явлена як спосіб захисту порушеного цивільного (публічного) права саме держави, що в даному випадку є невиправданим. Ні рішення сесії сільської ради про передачу землі в оренду, ні договір оренди землі ніяких цивільних прав та інтересів держави (публічного права держави) не порушує.

Окрім того, Відповідачем - 2 звернено увагу суду на сплив строків позовної давності та зроблено відповідну заяву про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності.

Разом з тим, представник ТОВ «КВАДР ТРАНСПОРТ» погоджуючись, що при оформленні земельної ділянки в оренду Товариством не повідомлялась інформація про наявність в останнього нерухомого майна на праві власності стверджує, що Товариство в момент набуття речових прав на землю, володіло на умовах платного тимчасового користування (оренди) частиною комплексу нерухомого майна, основна частина якого знаходиться на суміжній земельній ділянці (кадастровий номер :03:017:0131), а деякі елементи такого майна знаходяться (за фактом) на земельній ділянці, що є предметом оскаржуваного договору. Так, до прийняття рішення сільською радою про передачу земельної ділянки в користування на умовах оренди Відповідачу 2 дана земельна ділянка перебувала у користуванні на таких же умовах в іншого суб`єкта господарювання - Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедиційно-транспортна компанія "СІКО" згідно Договору оренди земельної ділянки, укладеного між Баранинською сільською радою та ТОВ "ЕТК "СІКО".

У відповідності до проекту землеустрою та договору оренди (п.п. 1.1, 2.1, 2.2), а також матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки ТОВ "ЕТК "СІКО" в селі Баранинці земельна ділянка передавалася в оренду загальною площею 0,3073 га з метою розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту.

У зв`язку з наведеним Відповідач -2 зауважує, що використання земельної ділянки не змінювалося. На цій підставі, передача земельної ділянки в оренду ТОВ "Квадр Транспорт" здійснювалася без розроблення проекту її відведення. Тому, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки, що є предметом оскаржуваного договору, з прилеглою автостоянкою та мийкою вантажного автотранспорту, що є наслідком визначення її цільового призначення та мети її використання (для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту), а також у зв`язку з розташуванням на ній елементів об`єктів нерухомого мана, тільки ТОВ "Квадр Транспорт" на той момент мало цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку як користувача (орендаря) об`єктами прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту. ТОВ "Квадр Транспорт" набуло в користування земельну ділянку як таку, що нерозривно-пов`язана з нерухомим майном, яке перебувало в останнього у користуванні, а власник такого майна цього не заперечував.

Разом з тим, Відповідач - 2 вказує на відсутності станом на день розгляду справи предмета спору в частині позовних вимог про скасування рішення № 6 V сесії VII скликання Баранинської сільської ради від 12 травня 2016 року, що за доводами Відповідача -2 зумовлює необхідність закриття провадження в частині цих позовних вимог на підставі пункту другого частини першої статті 231 ГПК за відсутністю предмета спору.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт" акцентує увагу, на відсутності у прокуратури права на звернення з даним позовом, а також щодо відсутності підстав для залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Третьою особою - ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи. Разом з тим, ОСОБА_1 позовні вимоги прокурора підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування та договір оренди земельної ділянки прийняті з порушенням вимог ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, внаслідок чого порушуються права ОСОБА_1 на користування належним йому майном. Дана обставина, в свою чергу, вказує на невідповідність законодавству вищевказаних правочинів, оскільки ОСОБА_1 є власником майнового комплексу та земельної ділянки площею 0,5000,00 га, кадастровий номер :03:017:0131, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26.01.2020 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бараниньської сільської ради 5 сесії 7 скликання від 12.05.2016 за № 6 «Про укладення договору оренди» заяву директора товариства з обмеженою відповідальністю «Квадр Транспорт» задоволено, вирішено укласти договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193 площею 0,3073 га, розташовану в с. Баранинці для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту, строком на 15 років.

На виконання вказаного рішення, 30.08.2016 головою Баранинської сільської ради підписано договір оренди земельної ділянки з директором товариства з обмеженою відповідальністю «Квадр Транспорт», який зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №16742029 від 03.10.2016.

Згідно пункту 1 Договору Орендодавець - на підставі Рішення V сесії VII-го скликання Баранинської сільської ради від 12 травня 2016 року за № 6 надає, а орендар - приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування автостоянки та мийки вантажного автотранспорту, кадастровий номер :03:017:0193, яка знаходиться в с. Баранинці, м-і «Табла-2» Ужгородського району Закарпатської області.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3073 га для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1 128 835,82 грн. (п.п. 2,3,4 Договору).

Згідно пункту 7 Договір оренди укладено на 15 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 8 Договору зокрема передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки землі та складає 56 441,80 грн. (з розрахунку на рік).

Земельна ділянка передається в оренду для розміщення автосалону та станції технічного обслуговування автомобілів. Цільове призначення земельної ділянки - для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту. Умови збереження стану об`єкта оренди - земельна ділянка підлягає використанню у відповідності до цільового призначення. (п.п. 14,15,16 Договору).

Згідно акту приймання передачі від 30.08.2016 Відповідач - 1 передав, а Відповідач -2 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,3073 га. , кадастровий 1-юмер :03:017:0193, розташовану в с. Баранинці, мкрн.«Табла-2» строком на 15 років для розташування проїзду та зеленої зони для обслуговування прилеглої автостоянки та мийки вантажного автотранспорту. Земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Згідно інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.06.2019 за № 169500148 та 169498767 майно на праві титульного володіння у ТОВ «Квадр Транспорт» на земельній ділянці, що є предметом оренди, відсутнє.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 27 ІІ сесії VII скликання від 05 червня 2018 року Баранинською сільською радою скасовано своє попереднє рішення № 6 V сесії VII скликання від 12 травня 2016 року, яким передано на умовах оренди ТОВ "Квадр транспорт" земельну ділянку 0,3073 га за адресою с. Баранинці, мкрн. "Табла-2". Пунктом другим рішення № 27 уповноважено раду звернутися до ТОВ "Квадр Транспорт" щодо дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:017:0193, укладеного 30.08.2016 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в справі №0740/757/18 за адміністративним позовом ТОВ "Квадр Транспорт" до Баранинської сільської ради визнано протиправним та скасовано рішення № 27 ІІ сесії VII скликання Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05 червня 2018 року про скасування рішення №6 V сесії VII скликання Баранинської сільської ради від 12 травня 2016 року про передачу на умовах оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт" земельної ділянки площею 0,3073 га.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі № 0740/757/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, а провадження у справі №0740/757/18 за адміністративним позовом ТОВ "Квадр Транспорт" до Баранинської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення закрито.

За доводами Прокурора, звернення до суду в інтересах держави у сфері регулювання земельних відносин і охорони землі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно - значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження земельної ділянки шляхом скасування відповідного рішення ради та визнання недійсним договору оренди землі. Рішення 5 сесії 7 скликання Баранинської сільської ради від 12.05.2016 за №6 є незаконним, а договір оренди земельної ділянки укладений на підставі такого рішення, в силу вимог ст. 215 ЦК України, повинен бути визнаний судом недійсним.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч.1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

В силу частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення 5 сесії 7 скликання Баранинської сільської ради від 12.05.2016 за №6 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193, площею 0,3073 га від 30.08.2016 укладений між Баранинською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт", зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.10.2016 за №16742029.

Судом встановлено, що Рішенням № 27 ІІ сесії VII скликання від 05 червня 2018 року Баранинською сільською радою скасовано своє попереднє рішення № 6 V сесії VII скликання від 12 травня 2016 року, яким передано на умовах оренди ТОВ "Квадр транспорт" земельну ділянку 0,3073 га за адресою с. Баранинці, мкрн. "Табла-2". Пунктом другим рішення № 27 уповноважено раду звернутися до ТОВ "Квадр Транспорт" щодо дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:017:0193, укладеного 30.08.2016 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року в справі №0740/757/18 за адміністративним позовом ТОВ "Квадр Транспорт" до Баранинської сільської ради визнано протиправним та скасовано рішення № 27 ІІ сесії VII скликання Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 05 червня 2018 року про скасування рішення №6 V сесії VII скликання Баранинської сільської ради від 12 травня 2016 року про передачу на умовах оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Квадр Транспорт" земельної ділянки площею 0,3073 га.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі № 0740/757/18 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року, а провадження у справі №0740/757/18 за адміністративним позовом ТОВ "Квадр Транспорт" до Баранинської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення закрито.

Відтак, на день розгляду справи відповідачем 1 в односторонньому порядку скасовано оспорюване прокуратурою рішення, щ надає можливість стверджувати про відсутність предмету спору у такій частині позовних вимог з огляду на таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що рішенням Баранинської сільської ради № 27 ІІ сесії VII скликання від 05 червня 2018 року, яке на момент розгляду справи є чинним, відповідачем 1 скасовано своє попереднє рішення № 6 V сесії VII скликання від 12 травня 2016 року, яке є предметом судового оскарження, а відтак, провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування рішення 5 сесії 7 скликання Баранинської сільської ради від 12.05.2016 за №6 підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, аналізуючи позицію прокуратури по суті заявлених позовних вимог в частині неправомірності передачі в оренду земельної ділянки та з порушенням вимог чинного законодавства, суд констатує наступне.

За правилом статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється па підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує запільний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такою дозволу.

В інших випадках передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам відбувається відповідно до договору купівлі - продажу права оренди на аукціоні. Разом з тим, земельне законодавство передбачає підготовки документації на земельні торги таким чином, що орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади при продажі права оренди земельної ділянки проводить процедуру відведення земельної ділянки, зазначену у статті 123 цього Кодексу та приймає рішення про продаж права оренди.

У відповідності до ст. 135 вказаного Кодексу земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу цін) за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Судом встановлено, що на земельній ділянці за кадастровим номером :03:017:0193, відведеній ТОВ «Квадр Транспорт» на правах титульного володіння не було об`єктів нерухомості, цільове призначення її та мета отримання у користування не підпадає під виключення визначені ч.2 ст. 134 ЗК України, у зв`язку з чим, суд погоджується з твердженням прокурора, що земельна ділянка могла бути передана в оренду лише з проведенням відкритих земельних торгів.

Орган місцевого самоврядування, укладаючи договір оренди земельної ділянки без проведення аукціону, виходить за межі наданої йому законодавством компетенції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ 13.11.2013 № 13/17/5022-675/2012.

3 огляду на вищевикладене, суд констатує, що рішення Баранинської сільської ради від 12.05.2016р. за № 6 "Про укладення договору оренди" щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193, прийняте з порушенням ст. 123. ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом в процесі розгляду прави встановлено, що вищенаведеними нормами земельного законодавства визначено порядок та підстави набуття права на оренду земельної ділянки, яке (право на оренду земельної ділянки) у цьому випадку набувається згідно з вимогами статті 134 Земельного кодексу України лише на конкурентних засадах (земельних торгах).

Правовою підставою для виникнення права оренди у ТОВ "Квадр Транспорт" м. Ужгород (відповідач-2) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:017:0193, є рішення Баранинської сільської ради від 12.05.2016р. за № 6 "Про укладення договору оренди".

З огляду на порушення органом місцевого самоврядування процедури під час укладення договору оренди землі, а також враховуючи, що договір оренди 30.08.2016 є похідним від рішення Баранинської сільської ради від 12.05.2016р. за № 6, яке скасовано органом, який його видав, зазначений договір підлягає визнанню недійсним з моменту його вчинення.

Суд вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність правових підстав для самостійного представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, враховуючи наступне.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності із ч. 4, 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відсутності органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до абзацу 4 статті 15-2 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр).

Відповідно до Положення діяльність Держгеокадастру спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо- геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

На органи Держгеокадастру покладено, у тому числі, функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

При цьому органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями розпорядника земель комунальної власності з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а також похідними від них позовними вимогами.

Аналогічну правову позицію щодо підстав звернення прокурора до суду самостійно в інтересах держави та відсутності для цього повноважень в органів Держгеокадастру сформував Верховний Суд у справах №910/7813/18 від 05.02.2019 та № 926/1577/18 від 20.08.2019)

Крім цього, у постанові від 07.11.2018 року у справі № 916/749/17 Верховний Суд вказав, що безпосередність звернення до суду прокуратури без зазначення компетентного органу, який здійснює функції держави в спірних відносинах, правомірно обґрунтовується перевищенням органом місцевого самоврядування, що здійснює правомочності власника майна, належного територіальній громаді, встановлених законом меж її владних повноважень, а також необхідністю захисту інтересів держави в частині забезпечення права місцевої громади розпоряджатися землею, яка їй належить. Захист інтересів держави в особі територіальної громади міста має здійснювати відповідна міська рада, проте, у разі якщо саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення міської ради відповідачем, позаяк іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

Обґрунтованість вищевказаної конструкції представництва інтересів держави прокурором в якості позивача без уповноваженого органу також була неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема й Великою Палатою Верховного Суду в тотожних спорах (постанови від 26.06.2019 у справі за № 587/430/16-ц, від 21.03.2019№ 922/2751/16, від 11.12.2018 у справі № 922/651/17, від 07.11.2018 року у справі № 916/749/17, від 05.12.2018 № 922/2495/17, від 05.09.2018 № 922/3165/17, від 04.09.2018 у справі № 922/2614/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1 111/15).

У відповідності із вимогами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищенаведене, суб`єкт, наділений повноваженнями щодо захисту інтересів держави та територіальної громади у випадку прийняття органом місцевого самоврядування незаконного рішення, яким відчужено земельну ділянку комунальної власності, відсутній, що становить виключний випадок, коли прокурор має право звернутися до суду для захисту інтересів держави.

Враховуючи вищенаведене, керівник Ужгородської місцевої прокуратури правомірно звернувся до суду з даною позовною заявою самостійно в інтересах держави.

Оцінюючи доводи сторін щодо можливості або неможливості застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та частини 2 статті 53 ГПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача (частина 4,5 статті 53 ГПК України).

Згідно із частиною 1 статті 55 ГПК України органи та інші особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення) чинники.

В даному випадку, враховуючи, що по даній справі прокурор виступає самостійним ініціатором позовного розгляду, та виступає в якості позивача, відлік строку позовної давності починає з моменту коли останній довідався про порушення відповідачами приватизаційного законодавства.

Таким чином, визнаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право довідалась або могла довідатись саме держава в особі уповноваженого органу, у цьому спорі з часу, коли прокурор довідався або міг довідатись про те, що відповідачами без урахування норм матеріального права, здійснено відчуження власності територіальної громади.

З матеріалів справи вбачається, що днем реєстрації правочину у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є 03.10.2016 року. І саме з даного моменту розпочинається розрахунок строку позовної давності, тобто з 03.10.2016 (як-то передбачає стаття 253 Цивільного кодексу України). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, з позовом прокурор звернувся 25.06.2019 року, що в свою чергу свідчить про безпідставність доводів відповідачів щодо пропуску прокурором строку позовної давності.

Враховуючи, що строк позовної давності прокурором не пропущений, оскільки останній міг довідатися про порушення відповідачем - 1 законодавства лише після реєстрації правочину, отже строк позовної давності розпочинає свій перебіг 03.10.2016 року, а з позовом прокурор звернувся 25 червня 2020 року, суд рахує, що заява відповідача -2 про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги керівника Ужгородської місцевої прокуратури, м. Ужгород підлягають задоволенню частково.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Частинами першою, третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи висновки суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасувати рішення 5 сесії 7 скликання Баранинської сільської ради від 12.05.2016 за №6, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач не позбавлений права та можливості на повернення позивачу з Державного бюджету України частини судового збору, сплаченого за подання відповідної позовної вимоги, проте станом на момент постановлення даного рішення відповідне клопотання позивачем не подано, тому підстави для повернення вказаної суми судового збору відсутні.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача -2 в сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування рішення Баранинської сільської ради від 12.05.2016р. за № 6 "Про укладення договору оренди" закрити.

3.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :03:017:0193, площею 0,3073 га від 30.08.2016 укладений між Баранинською сільською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Квадр Транспорт», зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.10.2016 за №16742029.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадр Транспорт» (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Форгашія, будинок 13, ) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ) суму 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) - у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.02.2021.

Суддя О.Ф. Ремецькі