РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2021Справа №910/14315/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"
простягнення 7 610 638,02 грн.
Суддя Бойко Р.В.

Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" (надалі - "ТОВ "Мегафрукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (надалі - "ТОВ "Гіппо") про стягнення 7 610 638,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Мегафрукт" вказує, що у ТОВ "Гіппо" наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем у період з 01.01.2020 по 31.07.2020 згідно договору поставки №250719-01/1г від 25.07.2019 товару у загальному розмірі 7 558 581,10 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 52 056,92 грн., нарахованих за неналежне виконання ТОВ "Гіппо" своїх грошових зобов`язань.

Також, у змісті своєї позовної заяви ТОВ "Мегафрукт" виклало попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач очікує понести витрати зі сплати судового збору у розмірі 114 159,57 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 150 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 у справі №910/14315/20 вказаний позов залишено без руху на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та зобов`язано ТОВ "Мегафрукт" протягом десяти робочих днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 114 159,57 грн. та обґрунтованого розрахунку 3% річних із зазначенням періоду нарахування.

27.10.2020 через відділ діловодства суду від ТОВ "Мегафрукт" надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2020, до якої долучено платіжне доручення №4481 від 22.10.2020 на суму 114 159,58 грн. з призначенням платежу - судовий збір за позовом ТОВ "Мегафрукт", Господарський суд міста Києва. Також у змісті відповідної заяви позивачем викладено розрахунок 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2020 відкрито провадження у справі №910/14315/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 24.11.2020.

Протокольною ухвалою суду від 24.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 08.12.2020.

В судовому засіданні 08.12.2020 представником позивача подано заяву, в якій викладено уточнюючий розрахунок заявлених до стягнення 3% річних, згідно якого представник вказую на відповідну суму таких нарахувань у розмірі 52 035,32 грн.

Протокольними ухвалами суду від 08.12.2020 долучено до матеріалів справи уточнений розрахунок позовних вимог в частині стягнення 3% річних; відкладено судове засідання на 22.12.2020.

21.12.2020 через відділ діловодства суду представником позивача подано клопотання про уточнення позовних вимог, в тексті якого виклав новий розрахунок суми заявлених до стягнення 3% річних, згідно якого їх загальний розмір становить 43 707,46 грн., у зв`язку з чим просив: стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 7 440 529,15 грн., з яких 7 396 821,69 грн. - основна сума заборгованості і 43 707,46 грн. - 3% річних за користування грошима; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі орієнтовно 50 000,00 грн.; стягнути витрати на судовий збір у розмірі 111 607,94 грн.; повернути позивачеві надміру сплачений судовий збір на суму 2 551,63 грн.

Протокольними ухвалами суду від 22.12.2020 залишено без розгляду подані позивачем уточнення позовних вимог, у зв`язку із подання їх з пропуском визначених процесуальним законодавством строків; відкладено судове засідання на 19.01.2021.

16.01.2021 через відділ діловодства суду представником позивача подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якого докази понесення відповідних витрат та їх розрахунок та згідно якого просить стягнути з відповідача такі витрати у розмірі 36 000,00 грн.

18.01.2021 через відділ діловодства суду представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача, згідно якої вказував на неможливість прибуття для участі у судовому засіданні, а тому просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника ТОВ "Мегафрукт".

В судове засідання 19.01.2021 представники учасників справи, повідомлені про дату, час та місце проведення такого засідання належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами не з`явилися.

При цьому, ухвали суду в межах даної справи направлялися за адресою місцезнаходження відповідача, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та визначеною у позові, а їх отримання ТОВ "Гіппо" підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, повернутими на адресу суду з відмітками про вручення.

Отже, в силу приписів ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України матеріалами справи підтверджується належне повідомлення відповідача про місце, дату та час розгляду справи №910/14315/20, однак, останній правом на подання відзиву на позов не скористався.

Враховуючи викладене, суд на підставі положень ст.ст. 178, 240 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи за наявними в матеріалах справи доказами без проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення.

У попередніх судових засіданнях фіксація судового процесу здійснювалася технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2019 між ТОВ "Мегафрукт" (постачальник) та ТОВ "Гіппо" (покупець) було укладено договір поставки №250719-01/1г (надалі - "Договір"), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язався приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Згідно із п.п. 1.2, 1.3 Договору поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну даного договору.

У пункті 4.3 Договору погоджено, що передача товару постачальником і його прийняття покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням покупця.

Пунктом 4.5.2 Договору передбачено, що безпосередньо після приймання товару покупець направляє постачальнику через EDI-провайдера електронний документ "накладна" (COMDOC). Документ COMDOC відображає факт приймання товару покупцем, сформований в обліковій системі покупця, завіряється ЕЦП покупця (підпис відповідальної особи і печатка покупця) і відправляється постачальнику через EDI-провайдера. Постачальник зі свого боку завіряє "накладну" ЕЦП (підпис відповідальної особи і печатку підприємства) і відправляє покупцю через EDI-провайдера. У разі обміну з покупцем "накладною" COMDOC з використанням ЕЦП, постачальник може не надавати паперовий примірник накладної покупцеві за фактом відвантаження.

Відповідно до пункту 5.4 Договору оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт встановлений п. 5.5 Договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 21 календарних днів з дати поставки товару.

У пункті 5.5 Договору сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі 0 (нуль) грн. в т. ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання договору або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки.

Згідно із п. 9.1 Договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія Договору продовжується на один рік якщо жодна із сторін не заявить письмову вимогу про його розірвання не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

На виконання умов Договору, у період його дії позивачем здійснювалась поставка товару, а відповідачем прийняття та часткова оплата за нього, що підтверджується долученими до матеріалів справа видатковими накладними та випискою по рахунку позивача.

31.07.2020 між сторонами було складено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 по 31.07.2020, згідно якого визначено, що станом на 31.07.2020 заборгованість ТОВ "Гіппо" перед ТОВ "Мегафрукт" становить 7 558 581,10 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що у відповідача наявна заборгованість з оплати поставленого згідно Договору товару у розмірі 7 558 581,10 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

При цьому, з аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) здійснюється сторонами, зокрема, у видаткових накладних.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що у період дії Договору позивачем здійснювалась поставка товару відповідачу, а останнім здійснювалося прийняття такого товару та його оплата.

Як вказує позивач станом на 31.07.2020 за ТОВ "Гіппо" сформувалася заборгованість з оплати поставленого згідно Договору товару на загальну суму 7 558 581,10 грн., яка виникла за поставлений у період з 14.05.2020 по 31.07.2020 товар.

Наведені твердження позивача підтверджуються видатковими накладними за вказаний період та актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 по 31.07.2020, які підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №902/959/19 від 20.08.2020 акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Отже, матеріалами справи належним чином підтверджується, що станом на 31.07.2020 заборгованість відповідача за поставлений йому позивачем на виконання умов Договору товар становила 7 558 581,10 грн.

Поряд з цим, із доданої до позовної заяви виписки по рахунку позивача за період з 01.01.2020 по 09.09.2020 вбачається, що після 31.07.2020 відповідачем було здійснено перерахування 03 та 04 серпня 2020 року на користь позивача коштів у загальному розмірі 170 000,00 грн. з призначенням: "за продтовари згідно договору №250719-01/1Г від 25.07.2019".

Будь-яких інших документів, які б вказували на здійснення подальшого погашення відповідачем заборгованості за Договором чи іншим чином її припинення матеріали справи не містять.

Таким чином, на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача по оплаті поставленого позивачем за Договором в межах визначеного спірного періоду товару становить 7 388 581,10 грн. та підтверджується зібраними в матеріалах справи доказами.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак, в силу наведених норм та враховуючи приписи п. 5.4 Договору грошове зобов`язання по оплаті поставленого позивачем за Договором товару мало виконуватися на протязі 21-го календарного дня з моменту отримання кожної партії товару окремо.

Тому, враховуючи, що остання поставка товару за спірний період була здійснена 31.07.2020, то грошове зобов`язання по оплаті сформованої позивачем на момент звернення з позовом до суду заборгованості настало.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ТОВ "Гіппо" не навело обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Наявність та обсяг заборгованості ТОВ "Гіппо" за Договором у розмірі 7 388 581,10 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ "Мегафрукт" в частині стягнення зазначеної суми основного боргу є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом.

В іншій частині заявленої до стягнення суми основного боргу, розмір якої становить 170 000,00 грн. необхідно відмовити, адже зібраними в матеріалах справи доказами підтверджується, що така частина заборгованості була погашення до звернення з позовом до суду.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих у загальному розмірі 52 056,92 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, заявлені позивачем до стягнення 3% річних розраховуються: окремо по кожній поставці, здійсненій у спірний період з 14.05.2020 по 31.07.2020; виходячи із стану розрахунків за поставлений товар, що мав місце станом на 31.07.2020 (мало місце часткове погашення заборгованості за видатковою накладною РН-0001951 від 14.05.2020 та повна не оплата послідуючих поставок у спірний період); виходячи із того, що оплата поставленого товару мала здійснюватися на наступний день після його отримання; по 09.09.2020.

Однак, здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення 3% річних суд виходить з того, що:

- у відповідності до приписів п. 5.4 Договору грошове зобов`язання відповідача по оплаті поставленого позивачем за Договором товару мало виконуватися на протязі 21-го календарного дня з моменту отримання кожної партії товару окремо, а тому правомірним є нарахування 3% річних з дня, наступного за останнім днем 21-денного строку, а не з другого дня після дати поставки як здійснює розрахунок позивач;

- після 31.07.2020 мало місце часткового погашення заборгованості відповідачем у сумі 170 000,00 грн., а саме: 03.08.2020 у розмірі 100 000,00 грн. та 04.08.2020 у розмірі 70 000,00 грн., тобто у період розрахунку позивачем 3% річних заборгованість зменшилась, що не було враховано останнім;

- строк оплати за поставлений згідно видаткових накладних №РН-0002002 від 18.05.2020, РН-0002116 від 23.05.2020, РН-0002363 від 06.06.2020, РН-0002571 від 20.06.2020, РН-0002666 від 27.06.2020, РН-0002756 від 04.07.2020, РН-0002875 від 11.07.2020 продовжувався у відповідності до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки останні дні 21-денного строку оплати товару за такими накладними припадали на відхідні та святкові дні.

Отже, за перерахунком суду, здійсненим з урахуванням викладених обставин в межах заявлених позивачем вимог, правомірним є стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті товару, поставленого згідно спірних накладних у період з 14.05.2020 по 31.07.2020 у загальному розмірі 39 150,66 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення позивачем 3% річних, які становлять суму 12 906,26 грн., обраховані невірно, зокрема, без вираховування визначених Договором строків виконання взятого на себе відповідачем грошового зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ "Гіппо" на користь ТОВ "Мегафрукт" основного боргу у розмірі 7 388 581,10 грн. та 3% річних у розмірі 39 150,66 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

16.01.2021 через відділ діловодства суду представником позивача було подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36 000,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При зверненні з позовом до суду в його тексті позивачем було викладено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, згідно якого позивач поніс та очікував понести витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 150 000,00 грн., відшкодування яких просив покласти на відповідача.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем було долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги №102/20 від 04.09.2020, рахунок від 04.09.2020, акт приймання-передачі послуг №24/12/20 від 24.12.2020 та платіжне доручення №1414 від 08.09.2020 на суму 60 000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши додані до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу докази суд вважає неспівмірними заявлені позивачем до відшкодування витрати у визначеному розмірі з урахуванням наступного.

Відповідно до акту приймання-передачі послуг №24/12/20 від 24.12.2020 зазначено, що адвокатом у даній справі при наданні правничої допомоги всього було витрачено 36 годинна на наступні послуги:

- підготовку та подачу позовної заяви - витрачено 7 годин, вартістю 7 000,00 грн.;

- підготовку та подачу заяви по ухвалі Господарського суду міста Києва про залишення позову без руху - витрачено 4 години, вартістю 4 000,00 грн.;

- підготовку та подачу заяви про забезпечення позову у справі №910/14315/20 - витрачено 14 годин, вартістю 14 000,00 грн.;

- підготовку та подачу апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову у справі №910/14315/20 - витрачено 4 години, вартістю 4 000,00 грн.;

- участь в судовому засіданні 08.12.2020 - витрачено 1 годину, вартістю 1 000,00 грн.;

- підготовку клопотання про уточнення позовних вимог - витрачено 4 години, вартістю 4 000,00 грн.;

- участь в судовому засіданні в Північному апеляційному господарському суді 17.12.2020 щодо забезпечення позову - витрачено 1 годину, вартістю 1 000,00 грн.;

- участь в судовому засіданні 22.12.2020 - витрачено 1 годину, вартістю 1 000,00 грн.

Водночас, необхідність підготовки та подачі заяви про усунення встановлених ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 про залишення позовної заяви без руху недоліків була зумовлена виключно діями представників позивача в неналежності підготовки матеріалів відповідного позову, а ініційоване позивачем питання вжиття заходів забезпечення позову в межах даної справи не знайшло свого позитивного вирішення для заявника як в суді першої інстанції, так і апеляційної (в задоволенні відповідної заяви було відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2020, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2020). Аналогічні обставини стосуються і клопотання про уточнення позовних вимог, яке було протокольною ухвалою суду від 22.12.2020 було залишено без розгляду, у зв`язку із поданням їх з пропуском визначених процесуальним законодавством строків.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для включення до розрахунку витрат позивача на правничу допомогу в межах даної справи, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, вартості затрат часу (27 годин) на виконання робіт з: підготовки та подачі заяви по ухвалі Господарського суду міста Києва про залишення позову без руху; підготовки та подачі заяви про забезпечення позову у справі №910/14315/20; підготовки та подачі апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову у справі №910/14315/20; підготовки клопотання про уточнення позовних вимог; участі в судовому засіданні в Північному апеляційному господарському суді 17.12.2020 щодо забезпечення позову.

Таким чином, здійснюючи розподіл понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне виходи із врахування їх обґрунтованого розміру у сумі 9 000,00 грн., за 9 годин витраченого часу на підготовку і подачу позовної заяви та участь в судових засіданнях 08.12.2020 і 22.12.2020.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши обставини, викладені у ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - задоволення позовних вимог частково та відсутність клопотання відповідача, поданого в порядку ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 8 783,70 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 126, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегафрукт" (81100, Львівська обл., м. Пустомити, вул. Фабрична, буд. 19; ідентифікаційний код 40077854) суму основного боргу у розмірі 7 388 581 (сім мільйонів триста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 39 150 (тридцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят) грн. 66 коп., судовий збір у розмірі 111 415 (сто одинадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 98 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 783 (вісім тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 70 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Суддя Р.В. Бойко