ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.02.2021 м. Ужгород Справа № 907/743/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянув у відкритому засіданні суду справу

за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, м. Київ (далі позивач, банк)

до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 )

про стягнення 106579,32 грн. заборгованості за кредитним договором, в т.ч.: 12733,00 грн. заборгованість за кредитом, 39421,74 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 54424,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором

представники:

позивача Данило Ю.Ю., представник за довіреністю

відповідача - Холмогорова Л.В., адвокат

Позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості, оскільки останній, уклавши договір банківського обслуговування з позивачем, скористався кредитом за послугою «гарантовані платежі», який на підставі його заявок був наданий у період з жовтня 2013 по січень 2014 на загальну суму 30000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з повернення одержаних відповідачем кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в результаті чого станом на 12.05.14 виникла його заборгованість за кредитом на суму 12733,00 грн., що є предметом спору у даній справі у відповідній частині вимог. Позивач зазначає, що заборгованість за процентами нарахованими на поточну та прострочену заборгованість визначено ним за період з 3.12.13 по 16.09.19 на суму 39421,74 грн. на підставі п.п. 3.31.9.1 та 3.31.9.2 Умов та правил надання банківських послуг банком, до яких приєднався відповідач, уклавши договір банківського обслуговування та подавши заявки на «гарантований платіж»; заборгованість з пені нарахованої на тіло кредиту та на проценти визначено за період 17.11.14 по 16.09.19 у сумі 54424,58 грн. на підставі п. 3.31.10.1 Умов. Стверджує, посилаючись на п.п. 3.31.10.4 та 3.31.10.7 Умов, про право нарахування ним пені протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане клієнтом, а термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів, винагороди і неустойки встановлено тривалістю 15 років.

Представник позивача в ході судового розгляду наполягає на задоволенні заявлених вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами та розрахунками.

Представник відповідача усними поясненнями у ході судового розгляду проти позову заперечує, просить прийняти до уваги позицію відповідача наведену у письмових запереченнях від 14.04.20. Стверджує про одержання від банку зазначених кредитних коштів згідно поданих заявок, якими одночасно доручив банку списувати грошові кошти зі своїх поточних рахунків для виконання зобов`язань з погашення кредиту, процентів за його користання (здійснювати договірне списання). За таких обставин та приймаючи до уваги наявність коштів у відповідача на поточних рахунках вважає відсутніми підстави для виникнення його заборгованості за кредитом, до того ж, стверджує, що банк не направляв письмових повідомлень про наявність прострочення заборгованості за заявками. В усякому разі вважає, що до спірних відносин належить застосувати позовну давність, трьохрічний строк якої сплив до подання позову, що є підставою для відмови у позові в частині основної заборгованості та в іншій частині вимог, що є похідними. Стверджує, що при підписанні заявок на «гарантований платіж» відповідач не міг відслідкувати, під які саме Умови надаються кошти, Умови ним не підписувалися, невідомим є також те, з яких Умов позивачем надано витяг до матеріалів справи, оскільки такі є документом банку, який вносить до них зміни односторонньо.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши у ході судового розгляду справи пояснення представників сторін встановив наступне.

21.03.13 ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець (підприємницька діяльність якої у послідуючому припинена 5.03.19) підписала заяву про відкриття рахунку (поточного НОМЕР_1 та карткового НОМЕР_2 ).

За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодилася та приєдналася до "Умов та Правил надання банківських послуг" ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі Умови), які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 21.03.13 (далі - договір від 21.03.13), і прийняла зобов`язання виконувати умови цього договору.

Пунктом 3.5.136 Умов (витяг з яких позивач долучив до матеріалів справи) передбачено надання банком послуги гарантованих платежів за господарськими договорами, які укладаються між клієнтами банку. Послуга надається банком як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів.

У разі необхідності отримання послуги платник за допомогою системи дистанційного обслуговування шляхом заповнення всіх необхідних реквізитів створює заявку (платіжне доручення) за формою, розміщеною в Приват24. Заявка містить в собі реквізити платежу за господарським договором і доручення платника на здійснення банком списання грошових коштів в дату виконання платежу (п. 3.5.137 Умов).

Матеріалами справи встановлено, що на підставі поданих відповідачем до банку через систему інтернет-банкінгу Приват24 заявок на гарантований платіж (доручень на договірне списання), підписаних відповідачем із використанням електронного цифрового підпису, позивач надав відповідачеві кредит за послугою "гарантовані платежі" шляхом здійснення відповідних платежів на користь контрагентів ФОП Роман М.В. за рахунок кредитних коштів.

Так, відповідачем подано «Заявки на гарантований платіж (доручення на договірне списання)» щодо проведення платежів з поточного рахунку відповідача НОМЕР_1 за рахунок кредитних коштів, а саме:

- заявка № 5 від 28.10.13 на суму 10000,00 грн. для оплати за обладнання ТОВ Електро трейд; дата зарахування коштів одержувачу 4.11.13; термін повернення кредиту 4.11.13; платність, умови повернення, забезпечення згідно розділу 3.2.2 Умов або окремо укладених з клієнтом кредитних договорів, що регулюють надання кредиту на проведення гарантованих платежів;

- заявка № 12 від 03.12.13 на суму 5000,00 грн. для оплати за обладнання ТОВ Електро трейд; дата зарахування коштів одержувачу 9.12.13; термін повернення кредиту 9.12.13; платність, умови повернення, забезпечення згідно розділу 3.2.2 Умов або окремо укладених з клієнтом кредитних договорів, що регулюють надання кредиту на проведення гарантованих платежів;

- заявка № 14 від 13.12.13 на суму 10000,00 грн. для оплати за обладнання ТОВ Електро трейд; дата зарахування коштів одержувачу 19.12.13; термін повернення кредиту 19.12.13; платність, умови повернення, забезпечення згідно розділу 3.2.2 Умов або окремо укладених з клієнтом кредитних договорів, що регулюють надання кредиту на проведення гарантованих платежів;

- № 19 від 15.01.14 на суму 5000,00 грн. для оплати за обладнання ТОВ Електро трейд; дата зарахування коштів одержувачу 20.01.14; термін повернення кредиту 20.01.14; платність, умови повернення, забезпечення згідно розділу 3.2.2 Умов або окремо укладених з клієнтом кредитних договорів, що регулюють надання кредиту на проведення гарантованих платежів.

За текстом наведених заявок зазначено, що операції за заявками виконуються відповідно до Умов і підписавши заявки відповідач на підставі ст. 634 ЦК України приєднується до Умов, які розміщені на сайті банку і діють станом на день подання заявок.

Тобто, сторони уклали договір, що за своєю правовою природою є кредитним договором укладеним шляхом приєднання до Умов банку та складається із вищевказаних заявок та Умов.

Позивач на виконання зазначених заявок надав відповідачу кредитні кошти для оплати постачальнику за товар на загальну суму 30000,00 грн., факт отримання кредиту згідно поданих заявок відповідач-1 не заперечує.

За даними позивача спірна заборгованість відповідача в частині непогашенного кредиту на суму 12733,00 грн. виникла 12.05.14 внаслідок неповернення відповідачем у повному обсязі отриманих кредитних коштів.

Відповідач не спростував наведене належними та допустимими доказами. Його заперечення проти позову в даній частині з посиланням на те, що позивач міг здійснювати відповідно до доручення відповідача списання коштів з рахунку останнього для виконання його зобов`язань з погашення кредиту судом не приймається з огляду на недоведення факту наявності таких коштів на рахунку відповідача.

Наведене послугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення зазначеної заборгованості за кредитом, а також процентів за користування кредитом та пені.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як зазначено вище за змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Таким договором за змістом наведених норм є Умови та правила надання банківських послуг, з посиланням на які позивач обґрунтовує свої вимоги в частині застосованих розмірів процентів за користування кредитом, пені, а також позовної давності збільшеної тривалості ніж загальна позовна давність встановлена законом .

Так, за змістом п. 3.31.9.1 3.31.9.2 Умов (витяг з яких позивач долучив до матеріалів справи), клієнт сплачує за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту проценти та винагороди у розмірі, зазначеному у заявці; у випадку порушення клієнтом, зокрема терміну повернення кредиту, клієнт сплачує банку проценти у розмірі зазначеному у заявці, за винятком випадку реалізації банком права зміни умов договору, встановленого п.3.31.2

Пунктом 3.31.2 Умов встановлено, що термін повернення кредиту зазначається у заявці; у випадку порушення клієнтом будь-якого із зобовязань, банк на свій розсуд, починаючи з 91 дня такого порушення має право змінити умови цих Умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту письмове повідомлення із зазначеннням дати повернення кредиту. Погашення заборгованості може проводитися банком у порядку договірного списання коштів з поточного рахунку клієнта або за рахунок кредиту із сплатою процентів у розмірі 28 % річних на суму, зазначену у платіжному доручення позичальника, заборгованість за яким клієнт погашає у термін до 30 днів з дати виконання платежу, у випадку непогашення на 31-й день заборгованість стає простроченною і позичальник сплачує проценти у розмірі 56 % річних.

Як вбачається з вищенаведеної інформації про подані відповідачем заявки, платність користування кредитом визначається згідно розділу 3.2.2 Умов або окремо укладених з клієнтом кредитних договорів, що регулюють надання кредиту на проведення гарантованих платежів.

До матеріалів справи не долучено тексту розділу 3.2.2 Умов та окремо укладених кредитних договорів з відповідачем, відтак позивачем не доведено розміру процентів узгоджених з відповідачем у заявках.

Натомість, банк вимагає стягнення процентів на прострочену заборгованість згідно п. 3.31.2 Умов, змінивши умови договору та не надавши суду доказів письмового повідомлення відповідача про встановлення іншого терміну повернення кредитів, ніж зазначені у заявках.

За змістом п. 3.31.10.1 Умов, з посиланням на які позивач нарахував суму пені, у випадку порушення клієнтом будь-яких зобов`язань зі сплати процентів, термінів погашення кредиту, винагороди клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. У випадку реалізації банком права, встановленого п. 3.31.2 Умов, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у заявці, від суми заборгованості за кожний день прострочення

При цьому, згідно з пунктами 3.31.10.4 та 3.31.10.7 Умов, нарахування пені передбачено протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане клієнтом, а термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів, винагороди і неустойки встановлюється сторонами тривалістю 15 років.

Як вбачається з позовної заяви, банк у даній справі реалізував право встановлене п. 3.31.2, і застосування пені згідно п. 3.31.10.1 Умов передбачено у розмірі зазначеному у заявці, а не за приписами Умов, як наполягає позивач. У заявках же розмір пені не встановлено як і застосування такої загалом.

Отже, вимоги позивача в частині сум нарахованих процентів, пені та застосування позовної давності збільшеного строку грунтуються на приписах Умов як договору приєднання, умови якого встановлені однією із сторін позивачем у справі, - і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони - відповідача у справі - до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляє банк, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України вважається, що контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови про сплату позичальником процентів за користування кредитом та відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання у вигляді пені, про збільшення позовної давності, що наявні в Умовах, не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови, витяг з яких банком долучено до матеріалів справи, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив положення щодо сплати процентів та пені в розмірах зазначених позивачем.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, які діяли для всіх, відсутність у заявках відповідача домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та їх розмір, пені за несвоєчасне погашення кредиту та її розмір, про збільшення тривалості позовної давності, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем у даній справі кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду наведеного у постанові від 03.07.19 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) пересічний споживач банківських послуг, яким є відповідач у даній справі, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна застосовувати щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення договору, суд дійшов висновку, що Умови, оскільки не підписані позичальником, не можуть прийматися до уваги при визначенні прав та обов`язків сторін кредитного договору, тому немає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 39421,74 грн, заборгованості за пенею в сумі 54424,58 грн. та для застосування позовної давності у спірних відносинах іншої, збільшеної тривалості, ніж встановлено законом.

Таким чином, у ході розгляду справи знайшли підтвердження доводи позивача про заборгованість відповідача за кредитом на суму 12733,00 грн., що не спростовано відповідачем.

Матеріалами справи, а саме заявками № 5, 12, 14, 19 «на гарантований платіж» встановлено терміни повернення кредиту, які відповідно становлять: на суму 10000,00 грн. 4.11.13; на суму 5000,00 грн. - 9.12.13; на суму 10000,00 грн. 19.12.13; на суму 5000,00 грн. 20.01.14, тобто зі спливом останньої дати згідно ст. 509 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити позивачеві всю суму одержаних кредитних коштів, що кореспондується з правом останнього вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Неповернення відповідачем у повному обсязі одержаних кредитних коштів у встановлені строки є порушенням права банку, за захистом якого він вправі звернутися до суду у межах загальної позовної давності тривалістю у три роки відповідно до приписів ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на фактичні обставини справи та наведені приписи цивільного закону, оскільки банк звернувся до суду з наведеними вимогами 27.11.19, тобто у строк більше, ніж 5 років з дня, коли йому стало відомо та могло бути відомо, тобто зі спливом загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач у справі заявив до винесення рішення про застосування позовної давності у спірних відносинах; позивач не навів причин пропущення позовної давності, які могли би бути визнаними судом поважними, відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми 12733,00 грн. неповернутого кредиту належить відмовити за спливом позовної давності.

Отже, у задоволенні позовних вимог у даній справі належить відмовити повністю.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати за подання позову покласти на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 12.02.21

Суддя Ушак І.Г.