ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.02.2021 Справа № 920/19/21

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до - Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс»,

про стягнення 109 233 грн 56 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 05.01.2021 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 72689 грн 60 коп. пені, 16864 грн 06 коп. 3% річних, 17332 грн 13 коп. інфляційних втрат, 2347 грн 77 коп. збитків за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 08.10.2018 договору № 6510/18-БО-29 постачання природного газу (надалі - Договір).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено газ по Договору, відповідачем газ було прийнято, однак за нього не сплачено вчасно, що є порушенням п. 6.1 Договору. Тому, зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних втрат, збитків та пені.

Ухвалою суду від 06.01.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Відповідач 02.02.2021 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що газ позивачем дійсно поставлявся, борг за газ відповідачем повністю сплачено, однак розрахунки здійснювались не вчасно. Також, відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір пені, яка заявлена позивачем до стягнення.

05.02.2021 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

08.10.2018 між сторонами було укладено договір № 6510/18-БО-29 постачання природного газу та додаткові угоди до Договору (а.с.19-45). Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.7 Договору кількість спожитого відповідачем газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі. У 2018-2019 роках позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1957287 грн 56 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с.46-52).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач розрахувався за газ, однак з порушенням строків, які встановлені Договором, що підтверджується випискою з банківських операції по Договору з відповідачем за період з 01.01.2018 по 30.11.2020 (а.с.68-69).

Також, позивачем до матеріалів справи надано сальдо по підприємству відповідача за період з 01.01.2018 по 30.11.2020 (а.с.67).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Оскільки вказані обставини визнаються сторонами, то вони є такими, що встановлені судом.

Крім того, згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому факт оплати відповідачем за природний газ у 2018-2019 роках з простроченням платежу є таким, що встановлений судом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Стосовно вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.14-18).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 16864 грн 06 коп. 3% річних, 17332 грн 13 коп. інфляційних втрат (період з 27.11.2018 по 27.01.2020) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Згідно ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок пені (а.с.14-18).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення пені самостійно встановлено сторонами у Договорі, то вимога позивача про стягнення з відповідача 72689 грн 60 коп. пені (період з 27.11.2018 по 27.01.2020) є правомірною.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір пені, яка заявлена позивачем до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 2 ст. 233 ГК України у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому, судом враховано факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами Договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Також, суд враховує не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором (зокрема, його повне виконання), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому становищі. Відповідач віднесений до об`єктів державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави в сфері оборони, це єдине підприємство в Україні, що виробляє засоби ініціювання вибуху для підприємств гірничорудної промисловості. Відповідач не є підприємством теплоенергетики, промислова котельня підприємства є виробничою, яка в першу чергу призначена для вироблення теплової енергії, що забезпечує технологічні процеси виробництва вибухових речовин і знаходяться на режимній території стратегічного об`єкту.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та часткове задоволення вимог позивача, а саме суд зменшує розмір пені на 50% та стягує з відповідача на користь позивача 36344 грн 80 коп. пені.

Щодо стягнення збитків.

Відповідно до п. 6.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 23.11.2018 № 4) позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більше ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до п. 2.1 Договору (у редакції Додаткової угоди від 30.11.2019 № 4) позивач передає відповідачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 50000 куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 39,738 куб. м (а.с.51).

Таким чином, відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 10,262 куб. м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору.

21.05.2019 позивач направив на адресу відповідача акт-претензію, а також перерахунок по акту-претензії (а.с.54-66). Відповідач претензію отримав, однак збитки в розмірі 2347 грн 77 коп. не відшкодував.

Враховуючи те, що право на стягнення збитків передбачено Договором, відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому ніж було узгоджено сторонами у Договорі, що було належним чином зафіксовано позивачем, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 2347 грн 77 коп. збитків є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача, які містяться у відзиві на позовну заяву судом до уваги не приймаються, оскільки суперечать фактичним обставинам справи, які встановлені судом.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» про 109233 грн 56 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (вул. Заводська, буд. 41, м. Шостка, Сумська обл., 41101, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) 36344 грн 80 коп. пені, 16864 грн 06 коп. 3% річних, 17332 грн 13 коп. інфляційних втрат, 2347 грн 77 коп. збитків, 2102 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Клопотання Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» про зменшення розміру штрафних санкцій - задовольнити частково.

4. Зменшити розмір заявленої Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пені на 50%.

5. Видати Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 15.02.2021.

Суддя О.Ю. Резніченко