ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021м. ДніпроСправа № 904/16/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонов Є.О. розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (61172, Харківська область, м. Харків, вул. Роганська, буд. 151, ідентифікаційний код 34389679)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Партнерз" (52520, Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Ломоносова, буд. 1, кв. 2, ідентифікаційний код 41027579)

про стягнення 481 300,53 грн. заборгованості за поставлений товар, 7 564,94 грн. 10% річних, 5 900,65 грн. інфляційних втрат, 9 077,93 грн. пені

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Боненко О.В., договір, адвокат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою вих.№б/н від 23.12.2020 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Партнерз" заборгованості на загальну 503 844,05 грн., з яких:

- 481 300,53 грн. заборгованість за поставлений товар;

- 7 564,94 грн. 10% річних за період з 24.10.2020 по 23.12.2020;

- 5 900,65 грн. інфляційні втрати за листопад 2020 року;

- 9 077,93 грн. пеня за період з 24.10.2020 по 23.12.2020.

Також позивач просить суд відкрити та розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судові витрати у сумі 13 957,66 грн., з яких 7 557,66 грн. витрати по сплату судового збору та 6 400,00 грн. витрати на правничу (правову) допомогу, стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №3965/2/2018 від 03.12.2018 в частині своєчасної та повної оплати за товар отриманий за видатковими накладними на загальну суму 483 292,78 грн.:

- №47199 від 18.09.2020 на суму 35 485,49 грн.;

- №46880 від 17.09.2020 на суму 92 702,67 грн.;

- №45705 від 11.09.2020 на суму 49 686,17 грн.;

- №45445 від 10.09.2020 на суму 14 497,15 грн.;

- №44746 від 07.09.2020 на суму 48 831,89 грн.;

- №43990 від 03.09.2020 на суму 27 929,86 грн.;

- №43989 від 03.09.2020 на суму 12 952,32 грн.;

- №43781 від 02.09.2020 на суму 18 255,79 грн.;

- №43270 від 31.08.2020 на суму 38 304,29 грн.;

- №42846 від 28.08.2020 на суму 62 250,53 грн.;

- №42615 від 27.08.2020 на суму 27 404,17 грн.;

- №41957 від 24.08.2020 на суму 12 149,30 грн.;

- №41910 від 24.08.2020 на суму 42 843,15 грн.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 справу №904/16/21 розподілено судді Петренко Н.Е.

Ухвалою суду від 06.01.2021 заяву судді Петренко Н.Е. про самовідвід задоволено та справу №904/16/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Розпорядженням №55 від 11.01.2021 керівника апарату у зв`язку із задоволенням заяви судді Петренко Н.Е. про самовідвід від розгляду справи та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи по вх.№4-16/21 справи №904/16/21.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 справу №904/16/21 розподілено судді Бондарєву Е.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/16/21 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 11.02.2021 о 12:45 год.

11.02.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" до суду надійшла заява в якій позивач зазначає, що 10.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Партнерз" здійснило оплату основного боргу у сумі 481 300,53 грн. тому, просить суд в цій частині позовних вимог закрити провадження та стягнути з відповідача 7 564,94 грн. 10% річних, 5 900,65 грн. інфляційних втрат, 9 077,93 грн. пеню.

У судове засідання 11.02.2021 з`явився представник відповідача, письмового відзиву на позов не надав, а лише в усному порядку визнав позовні вимоги.

11.02.2021 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістик Партнерз" (далі - покупець) було укладено договір поставки №3965/2/2018 (далі - договір) відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього обумовлену вартість на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору загальна сума договору складається з суми вартості поставленого товару, зазначеного в накладних, який було поставлено покупцю за весь період дії цього договору, але не може перевищувати суму у розмірі 990 000 (дев`ятсот дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ.

Оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом, у строк, що не перевищує 35 (тридцять п`ять) календарних днів з моменту отримання товару (п. 2.2. договору в редакції додаткової угоди від 20.01.2020).

Відповідно до п. п. 3.2., 3.2.3. договору покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар в термін, визначений в п.2.2. цього договору.

Згідно з п.п. 4.1., 4.2. договору постачальник зобов`язується передати товар покупцю протягом трьох банківських днів з моменту підтвердження отримання замовлення.

Асортимент, кількість, ціна одинці товару визначаються в накладних на передачу товару згідно замовлення покупця.

Згідно з п. 7.3. договору у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який створилася така заборгованість.

За несвоєчасні розрахунки з винної сторони крім пені, додатково стягуються інфляційні нарахування та 10% річних за користування чужим коштами.

Згідно з п. 10.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022 року, а щодо проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

20.01.2020 сторони уклали додаткову угоду до договору поставки №3965/2/2018 від 03.12.2018 якою дійшли згоди про внесення змін до п. 2.2. договору.

Так, на виконання умов договору позивач здійснив поставку товару на загальну суму 481 300,53 грн., а відповідач прийняв без зауважень відповідний товар, що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними:

- №47199 від 18.09.2020 на суму 35 485,49 грн.;

- №46880 від 17.09.2020 на суму 92 702,67 грн.;

- №45705 від 11.09.2020 на суму 49 686,17 грн.;

- №45445 від 10.09.2020 на суму 14 497,15 грн.;

- №44746 від 07.09.2020 на суму 48 831,89 грн.;

- №43990 від 03.09.2020 на суму 27 929,86 грн.;

- №43989 від 03.09.2020 на суму 12 952,32 грн.;

- №43781 від 02.09.2020 на суму 18 255,79 грн.;

- №43270 від 31.08.2020 на суму 38 304,29 грн.;

- №42846 від 28.08.2020 на суму 62 250,53 грн.;

- №42615 від 27.08.2020 на суму 27 404,17 грн.;

- №41957 від 24.08.2020 на суму 12 149,30 грн.;

За накладною №41910 від 24.08.2020 сума фактичного приймання товару по накладній, яка є частиною боргу становить 40 850,90 грн.

сума фактичного

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором поставки належним чином не виконав, а саме не здійснив оплату отриманого товару в строки передбачені умовами договору.

Відтак, невиконання належним чином взятих відповідачем на себе зобов`язань і стало причиною звернення позивача до суду про стягнення заборгованості.

Предметом доказування у цій справі є, укладання договору, факт поставки товару та оплата.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (стаття 530 Цивільного кодексу України).

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, під час розгляду справи відповідачем було здійснено в добровільному порядку погашення суми основного боргу в сумі 481 300,53 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, в частині вимоги про стягнення 481 300,53 грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Крім того, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 5 900,65 грн. за загальний період з 24.10.2020 по 23.12.2020 та 10% річних у сумі 7 567,94 грн. за загальний період з 24.10.2020 по 23.12.2020.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 10% річних та інфляційних втрат встановлено, що вони здійснені правильно.

Також, на підставі п. 7.3. договору позивач в зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, нарахував та просить стягнути пеню за загальний період з 24.10.2020 по 23.12.2020 у сумі 9 077,00 грн.

Перевіривши розрахунок суми штрафу, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача заявленої суми пені в розмірі 9 077,00 грн.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10% річних у сумі 7 567,94 грн. грн., інфляційні втрати у сумі 5 900,65 грн. грн. та пеня в умі 9 077,00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Так, відповідачем було здійснено сплату основного боргу в розмірі 481 300,53 грн. після відкриття провадження у справі, однак до початку розгляду справи по суті, що трактується як визнання ним позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Відтак, з урахуванням закриття провадження в частині 481 300,53 грн. позивачу підлягає повернення з Державного бюджету України сума судового збору 7 219,50 грн. (481 300,53 * 1,5% = 7 219,50).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір у сумі 7 557,70 грн.

Втім, позивач з клопотанням про повернення судового збору до суду не звертався.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 338,20 грн. покладається на відповідача.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 400,00 грн. до яких увійшли:

1) 800,00 грн. - усна консультація клієнта з приводу можливості стягнення заборгованості у позасудовому порядку - 1 год.;

2) 800,00 грн. - усна консультація клієнта з приводу можливості стягнення заборгованості у судовому порядку - 1 год.;

3) 800,00 грн. - складання та направлення претензії до ТОВ "ЛОГІСТИК ПАРТНЕРЗ" щодо сплати - 1 год.;

4) 4 000,00 грн. - складання цивільного позову про стягнення заборгованості з ТОВ "ЛОГІСТИК ПАРТНЕРЗ" - 5 год.;

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надані копії договору №б/н про надання юридичної (правової) допомоги від 23.11.2020, додаток до договору про надання правової допомоги №б/н від 23.11.2020 якою зафіксована сума гонорару за надання правничої допомоги у сумі 6 400,00 грн. з розрахунком таких робіт, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5455 та оригінал квитанції №1 від 23.11.2020 про одержання адвокатом від позивача суми гонорару в розмірі 6 400,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Слід відзначити, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

За таких обставин, враховуючи вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 200,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на відповідача, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 338,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Партнерз" (52520, Дніпропетровська область, Синельниківський район, смт. Іларіонове, вул. Ломоносова, буд. 1, кв. 2, ідентифікаційний код 41027579) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м`ясокомбінат" (61172, Харківська область, м. Харків, вул. Роганська, буд. 151, ідентифікаційний код 34389679) 7 564,94 грн. 10 % річних, 5 900,65 грн. інфляційних втрат, 9 077,93 грн. пені, 338,19 грн. витрат по сплаті судового збору та 3 200,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.02.2021

Суддя Е.М. Бондарєв