СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Справа № 917/781/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю:

представника Харківської обласної прокуратури - Горгуль Н.В., посвідчення № 057317 від 09 жовтня 2020 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури (вх. №87 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20,

за позовною заявою Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, вул.Кашинського, 1, м.Миргород, Полтавська область, 37600 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, вул.Сергія Гор`єва,27, сел.Гоголеве, Великобагачанський район, Полтавська область, 38310,

до 1. Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області, вул. Шевченка, 73, сел.Велика Багачка, Великобагачанський район, Полтавська область,38300

2. Селянського (фермерського) господарства "С.Г.М.", вул.Молодіжна,4, с.Рокита, Великобагачанський район, Полтавська область, 38353,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Устивицька сільська рада Великобагачанського району Полтавської області (вул.Шевченка,4, с.Устивиця, Великобагачанський район, Полтавська область, ).

про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі, зобов`язати передати земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області до Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області та Селянського (фермерського) господарство "С.Г.М.", в якому просить суд:

-визнати недійсним розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 27 грудня 2018 року №438 "Про передачу в оренду земельної ділянки СФГ "С.Г.М.";

-визнання недійсним договір оренди землі від 27 грудня 2018 року, укладений між Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області та Селянським (фермерським) господарством "С.Г.М." щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0107 площею 92,0500 га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області);

-зобов`язати Селянське (фермерське) господарство "С.Г.М." передати земельну ділянку, кадастровий номер :00:002:0107 площею 92,0500 га, вартістю 1417278,58 грн Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області.

В обґрунтуванні позову прокурор посилається на те, що на час винесення розпорядження №438 від 27 грудня 2018 року та укладення договору оренди землі від 27 грудня 2018 року Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області не була наділена повноваженнями на розпорядження спірною земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20 відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка має статус "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки" в розумінні Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", у зв`язку з чим на момент виникнення спірних правовідносин Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області була наділена правом на передання її в оренду до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу.

Полтавська обласна прокуратура з відповідним рішенням суду не погодилась, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає про відсутність повноважень у Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області на розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки спірна земельна ділянка не наділена правовим статусом "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки" в розумінні Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Відповідну обставину підтверджує змістом розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 31 грудня 2003 року №656, відповіді Гоголівської селищної ради від 12 березня 2020 року, а також тим, що 29 липня 2019 року Устивицькою сільською радою Великобагачанського району проведено реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку к.н. :00:002:0107 площею 92,0500 га. Одночасно апелянт вказує про безпідставність врахування судом першої інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/1394/18, оскільки за наслідками перегляду справи у суді касаційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 816/1394/18 скасовано; позовну заяву Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області до Великобагачанської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Селянське (фермерське) господарство "С.Г.М.", про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року поновлено Полтавській обласній прокуратурі пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, які повинні відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові; призначено справу до розгляду на 10 лютого 2021 року о 10:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

29 січня 2021 року від представника СФГ "С.Г.М." надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20 - без змін.

09 лютого 2021 року повторним автоматизованим розподілом справи №917/781/20, у зв`язку з відпусткою судді Хачатрян В.С., сформовано такий склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.

У судове засідання, яке відбулось 10 лютого 2021 року, з`явився представник Харківської обласної прокуратури. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

Головою Великобагачанської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №408 від 19 грудня 2017 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки" та доручено СФГ "С.Г.М." вчинити комплекс необхідних та належних за законом дій щодо розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 150,00 га, яка розташована на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в межах колишнього КСП "Нива".

В подальшому, за результатами розгляду клопотання СФГ "С.Г.М" розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації №438 від 27 грудня 2018 року передано СФГ "С.Г.М." в оренду земельну ділянку на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області площею 92,0500 га терміном на 14 років або до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу, за рахунок земель колективної власності.

Великобагачанською районною державною адміністрацією та СФГ "С.Г.М." 27 грудня 2018 року укладено договір оренди землі площею 92,0500 га, в тому числі сіножаті - 92,0500 га, кадастровий номер :00:002:0107 строком на 14 років.

Перший заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області оскаржує законність розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації від 27 грудня 2018 року № 438 "Про передачу в оренду земельної ділянки СФГ "С.Г.М.", та дійсність укладеного 27 грудня 2018 року на підставі нього між Великобагачанською районною державною адміністрацією та СФГ "С.Г.М." договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:002:0107, площею 92,0500 га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області).

В обґрунтуванні позовних вимог прокурор посилається на те, що розпорядження № 438 прийнято, а договір укладено, з перевищенням головою Великобагачанської районної державної адміністрації повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, оскільки спірна земельна ділянка не відноситься до категорії "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки".

На думку прокурора, вказані обставини в сукупності свідчать, що Великобагачанською районною державною адміністрацією всупереч вимог статтей 17, 122 Земельного кодексу України прийнято незаконно розпорядження договір оренди землі з СФГ "С.Г.М.".

Досліджуючи питання наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави колегія суддів враховує таке.

Зі змісту п. 3 ч.1 статті 131- 1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 цієї ж статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Згідно ч. 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Приписами ч.3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 статті 55 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 вбачається, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відтак, тлумачення п.3 ч.1 статті 131- 1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 статті 129 Конституції України).

Аналізуючи ч.3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" можна зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1)якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2)у разі відсутності такого органу.

Згідно зі статтею 15- 1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 319, статті 386 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтями 15, 16 вказаного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду.

Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Устивицькою сільською радою Великобагачанського району 29 липня 2019 року відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набрав чинності з 01 січня 2019 року, зареєстровано право комунальної власності на спірну земельну ділянку к.н. :00:002:0107 площею 92,0500 га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до рішення сесії Гоголівської селищної ради Великобагачанського району від 10 січня 2020 року "Про початок реорганізації Устивицької сільської ради шляхом приєднання до Гоголівської селищної ради" розпочато процедуру реорганізації Устивицької сільської ради шляхом приєднання до Гоголівської селищної ради. У пункті 2 вказаного рішення зазначено, що Гоголівська селищна рада є правонаступником майна, прав та обов`язків Устивицької сільської ради.

Відтак, прокурором обрано належний орган, від імені якого здійснюється подання позову.

Поряд з цим колегія суддів зазначає, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №587/430/16-ц від 26 червня 2019 року прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

-якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

-у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 визначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

У даній справі обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави, прокурор зазначає, що невжиття Гоголівською селищною радою, як власником земельної ділянки, дій щодо дослідження раціонального використання земельної ділянки та її охорони, призводить до порушення приписів земельного законодавства та інтересів держави, необхідність захисту яких покладено на органи прокуратури відповідно до п.3 ч.1 ст.131- 1 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 визначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Тобто, Великою Палатою Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 підтверджено, що невжиття компетентним органом протягом розумного строку після отримання повідомлення від прокуратури заходів щодо самостійного подання позову, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, та є самостійною підставою для представництва прокурор інтересів держави і суспільства відповідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

З матеріалів справи вбачається, що Миргородською місцевою прокуратурою Полтавської області направлявся лист Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області (Том 1, а.с.28), в якому запропоновано самостійно вжити заходи представницького характеру за фактом неправомірності прийняття головою Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області розпорядження від 27 грудня 2018 року №438 "Про передачу в оренду земельної ділянки СФГ "С.Г.М."; укладення договору оренди землі від 27 грудня 2018 року, між Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області та Селянським (фермерським) господарством "С.Г.М." щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0107 площею 92,0500га, що розташована в адміністративних межах Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області).

У відповідь на запит Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області у листі від 13 березня 2020 року зазначила про відсутність можливості провести заходи представницького характеру (Том 1, а.с.29).

Матеріалами справи свідчать, що у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Миргородською місцевою прокуратурою Полтавської області надіслано Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області повідомлення (запити) щодо питання подання нею позову до суду. У відповідь на таке повідомлення Гоголівська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області вказано про не вчинення ним дій, спрямованих на дослідження законності укладення сторонами вищезазначених правочинів. Відтак, Гоголівською селищною радою Великобагачанського району Полтавської області особисто підтверджено не здійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеною з боку прокурора Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що за вих.№34/1-591 від 14 травня 2020 року Миргородською місцевою прокуратурою Полтавської області надіслано Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області повідомлення про звернення до Господарського суду Полтавської області з відповідним позовом.

Колегія суддів враховує, питання раціонального використання земельних ресурсів, охорони землі, дотримання особами приписів земельного законодавства належить до інтересів держави.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з аргументами суду першої інстанції з приводу дотримання прокуратурою процедури встановлення підстав для представництва, визначеної статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Великобагачанської районної державної адміністрації №438 від 27 грудня 2018 року передано СФГ "С.Г.М." в оренду земельну ділянку на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області площею 92,0500 га. терміном на 14 років або до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу, за рахунок земель колективної власності.

Після чого 27 грудня 2018 року між Великобагачанською районною державною адміністрацією та СФГ "С.Г.М." укладено договір оренди землі площею 92,0500 га, в тому числі сіножаті - 92,0500 га, кадастровий номер :00:002:0107 строком на 14 років або до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу, за рахунок земель колективної власності.

Зі змісту оспорюваних правочинів вбачається, що Великобагачанська районна державна адміністрація передаючи СФГ "С.Г.М." в оренду землі площею 92,0500 га, в тому числі сіножаті - 92,0500 га, кадастровий номер :00:002:0107, виходила з того, що земельна ділянка відноситься до категорії "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки", право на розпорядження якою визначено статтею 13 Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції на момент прийняття правочинів).

Частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до статті 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

За змістом статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин до 01 січня 2019 року) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством прямо передбачалась наявність у районних державних адміністрацій права розпоряджатися невитребуваними (нерозподіленими) земельними ділянками з метою надання їх в оренду до моменту отримання власниками земельним часток (паїв) державних актів на право власності на земельну ділянку.

Варто зауважити, що відповідно до ч. 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч. 3 статті 2 Земельного кодексу України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені.

Земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року № 720/95 було передбачено порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05 червня 2003 року.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), згідно статті 2 цього Закону, є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої = статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Статтями 3, 5 Закону встановлено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняті в межах їх повноважень.

Розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі (стаття 9 Закону).

Відповідно до статті 13 Закону нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Як встановлено пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 04 лютого 2004 року №122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток ( паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців, або не подання заяви про витребування. При цьому статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Ураховуючи вищевикладене, та виходячи з нормативних положень Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", нерозподілена (не витребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців.

Згідно до інформації, викладеної у довідці відділу у Великобагачанському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 12 грудня 2018 року № 2004/102-18 земельна ділянка орієнтовною площею 150,00 га, щодо якої надходило клопотання СФГ "С.Г.М" до Великобагачанської районної державної адміністрації, віднесена до земель колективної власності, що підтверджується державним актом на право колективної власності на землю №1 серія ПЛ, виданого 19 липня 1996 року КСП "Нива" та зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів.

Положеннями Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 03 грудня 1999 року № 1529/99 передбачено, що реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно здійснюється шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування). Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

З метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва, указом президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року № 720/95 було передбачено необхідність паювання сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Згідно до довідки Головного управління статистики у Полтавській області від 19 грудня 2019 року (Том 1, а.с.90) до 09 лютого 2000 року в ЄДРПОУ значився суб`єкт з назвою Колективне сільськогосподарське підприємство "Нива". 09 лютого 2000 року в ЄДРПОУ було внесено зміну щодо назви суб`єкта - Приватне підприємство "Устивицьке". Відповідно до відомостей, наданих органу державної статистики Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області, Приватне підприємство "Устивицьке" 16 лютого 2011 року вилучено з бази даних ЄДРПОУ.

Матеріали справи містять Витяг з протоколу зборів власників земельних часток (паїв) в межах ПП "Устивицьке" від 01 вересня 2002 року, згідно до якого присутніми на зборах власниками земельних часток вирішено розробити проект розташування земельних часток (Том 1, а.с.93).

Розпорядженням Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 31 грудня 2003 року №656 (Том 1, а.с.94) затверджено проект створення нових землеволодінь в розмірі земельних часток (паїв) в межах ПП "Устивицьке"; прийнято рішення засвідчити права власності громадян на земельні частки (паї).

Вищезазначене свідчить про факт розпаювання майна ПП "Устивицьке", у зв`язку з рішенням про видачу колишнім членам сертифікатів на право на земельну частку (пай), а відтак про припинення права колективної власності ПП "Устивицьке".

Ураховуючи, що відповідна земельна ділянка, була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була фактично розподілена на зборах власників земельних часток ( паїв) (матеріали справи не містять заяви колишніх членів ПП "Устивицьке" про витребування земельної частки (паю)), у розумінні вимог земельного законодавства остання вважається нерозподіленою (невитребуваною).

Тобто, земельні ділянки набули правового статусу розподілених земельних ділянок (паїв), які до моменту отримання державного акту на право власності класифікуються як нерозподілені (невитребувані).

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка має статус "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки" в розумінні Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" є правомірним.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що спірна земельна ділянка має статус "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки" в розумінні Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, що на момент виникнення спірних правовідносин Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області була наділена правом на передання її в оренду до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу.

За змістом оскаржуваного договору оренди землі, його укладено на 14 років або до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок витягів про реєстрацію права власності на земельну ділянку або іншого правовстановлюючого документу.

Тобто, умовами оскаржуваного договору враховано норми, що передбачені стаття 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Таким чином, в разі якщо власник сертифікату дійде висновку, що укладенням спірного договору порушено його право як особи, що має право на володіння, користування та розпорядження земельною часткою (паєм), для відновлення свого порушеного права він не позбавлений на особисте звернення до суду з метою визнання недійсним договору оренди, укладеного між першим та другим відповідачами.

Вказане відповідає положенням земельного законодавства та не свідчить про порушення прав колишніх членів ПП "Устивицьке" або їх спадкоємців.

Аргументи апелянта з приводу того, що спірна земельної ділянки не належить до категорії "нерозподіленої (невитребуваної) земельної ділянки" з огляду на розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 31 грудня 2003 року №656, відповіді Гоголівської селищної ради від 12 березня 2020 року, є помилковими ураховуючи таке.

Розпорядженням Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 31 грудня 2003 року №656 (Том 1, а.с.94) затверджено проект створення нових землеволодінь в розмірі земельних часток (паїв) в межах ПП "Устивицьке", яким передбачено передати кормові угіддя загальною площею 345 га передати до земель державної власності з метою забезпечення худоби громадян у кормах.

Втім колегія суддів враховує, що:

1)матеріали справи не містять жодних доказів реалізації даного розпорядження.

Так, з боку позивача та органів прокуратури не підтверджено, що на час вчинення оспорюваних правочинів, спірна земельна ділянка вибула із колективної власності і перейшла у комунальну чи державну власність, зокрема доказів реєстрації такого права.

2)відповідним розпорядженням передбачено передачу у державну власність кормових угідь загальною площею 345 га з загального масиву земельних часток (паїв) площею 3272, 10 га. Оскільки оспорюваними правочинами передано Селянському (фермерському) господарству "С.Г.М." в оренду лише 92,0500 га, позивачем у будь-якому випадку не доведено передання земельної ділянки за рахунок відповідних кормових угідь.

Згідно Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 26 грудня 2018 року земельна ділянка площею 92,0500 га к.н. :00:002:0107 у розділі форма власності зазначено про те, що інформація про зареєстроване право у Державному земельному кадастрі відсутня, а відтак формування та реєстрацію земельної ділянки здійснено не із земель державної власності.

У документах технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 92,0500 га із нерозподілених земель колективної власності КСП "Нива", що отримана з ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на запит прокуратури від 13 березня 2020 року, наявна Довідка що містить узагальнену інформацію про землі № 18/12 від 29 жовтня 2018 року. Зі змісту вказаної довідки, складеної та підготовленої сертифікованим інженером - землевпорядником Строженко О.І., зазначено, що земельна ділянка площею 92,0500 га знаходиться в межах адміністративної території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, назва та категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; назва угідь: сіножаті.

Необхідно звернути увагу, що відповідно до висновку про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки колективної власності (землі, які нерозподілені між землекористувачами) для передачі у користування за межами населених пунктів на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 12.12.2018 року, складеного відділом у Великобагачанському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, земельна ділянка площею 92,0500 га відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, угіддя - сіножаті, форма власності колективна.

У відповіді Гоголівської селищної ради від 12 березня 2020 року наданої на запит прокуратури від 05 березня 2020 року (вих. № 34/1-2956вих 20) зазначено, що земельна ділянка площею 92,0500 га к.н. :00:002:0107, яка розпорядженням голови Великобагачанської РДА № 438 від 27 грудня 2018 року передана в оренду СФГ "С.Г.М." входить до земель колективної власності КСП "Нива", згідно Державного акту серія ПЛ від 19 липня 1996 року, не відноситься до не витребуваних земельних часток (паїв).

Проте колегія суддів зазначає, що твердження Гоголівської селищної ради щодо не віднесення спірної земельної ділянки до не витребуваних земельних часток (паїв) є її суб`єктивною позицією, яка спростована судом апеляційної інстанції з підстав викладених вище.

Стосовно доводів прокурора про реєстрацію Устивицькою сільською радою Великобагачанського району 29 липня 2019 року відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набрав чинності з 01 січня 2019 року, права комунальної власності на спірну земельну ділянку к.н. :00:002:0107 площею 92,0500 га слід зазначити таке.

Відповідна реєстрація права власності проведена Устивицькою сільською радою Великобагачанського району 27 липня 2019 року, тобто після укладення сторонами оспорюваних правочинів.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5.6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними) від 06 листопада 2009 року № 9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло в момент вчинення правочину.

Як вище встановлено судом апеляційної інстанції на момент прийняття оспорюваних правочинів спірна земельну ділянку набула правового статусу "нерозподіленої земельної ділянки", у зв`язку з чим Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області була наділена правом на передання її в оренду до моменту отримання власниками нерозподілених земельних ділянок.

Колегія суддів не надає правової оцінки правомірності реєстрації Устивицькою сільською радою Великобагачанського району права власності на спірну земельну ділянку, оскільки відповідне питання не входить до предмету доказування у даній справі та виходить за межі суддівського розгляду у даній справі.

З приводу аргументів апелянта про безпідставність врахування судом першої інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/1394/18 суд апеляційної інстанції інстанції зазначає таке.

Предмет позову у справі № 816/1394/18 полягав у визнанні протиправним та скасуванні розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 19 грудня 2017 року №408 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки"; зобов`язанні Великобагачанської районної державної адміністрації утриматися від затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 150,00 га, яка розташована на території Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в межах колишнього КСП "Нива", розробленої на замовлення Селянського (фермерського) господарства "С.Г.М."

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року, в задоволенні позову Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області відмовлено.

Постановою Верховного суду від 16 липня 2020 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 816/1394/18 скасовано; позовну заяву Першого заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області до Великобагачанської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Селянське (фермерське) господарство "С.Г.М.", про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/9823/17.

Оскільки позов у справі № 816/1394/18 залишено без розгляду висновки адміністративного суду, викладені у рішеннях попередніх інстанції у даній справі дійсно не підлягають розгляду в якості преюдиціальних в розумінні вимог частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з цим суд першої інстанції необґрунтовано прийняв їх до уваги. Втім, оскільки останні не лягли в основу аргументації щодо відмови в задоволенні позову, їх зазначення місцевим господарським судом не може розглядатись судом апеляційної інстанції як непогодження з мотивувальною частиною оскаржуваного рішення.

Виходячи з того, що Великобагачанська районна державна адміністрація Полтавської області, приймаючи спірне розпорядження і укладаючи спірний договір, діяла відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалено з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги Полтавської обласної прокуратури та залишення без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20.

В силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 05 листопада 2020 року у справі №917/781/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук