ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

08.02.2021м. ДніпроСправа № 904/6649/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіт", смт. Млинів Млинівського району Рівненської області

до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Центросталь", м. Дніпро

про стягнення боргу за договором перевезення вантажу у розмірі 59845,68 грн.

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Соіт" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Центросталь" заборгованість за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом №11/09-20 від 11.09.2020 в розмірі 59845,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору №11/09-20 від 11.09.2020 на перевезення вантажів автомобільним транспортом в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Від позивача надійшла заява про відмову від позову. Позивач зазначає, що після відкриття провадження у справі відповідачем оплачено заборгованість у повному обсязі, а саме у розмірі 59845,68 грн.

Також позивач просить повернути з державного бюджету 50% судового збору, а решту 50% судового збору стягнути з відповідача.

Розглянувши подану представником позивача заяву про відмову від позову, господарський суд вважає, що відмова від позову підлягає прийняттю судом.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Як зазначено вище, позивач заявив про відмову від позову, подавши відповідну письмову заяву.

Заява про відмову від позову підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіт" - Кущук В.С.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Заявлена відмова від позовних вимог не суперечить законодавству і не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів. За таких обставин клопотання про відмову від позову приймається господарським судом.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому проти позову заперечує, зазначає, що відповідач не отримав оригіналів товаросупровідних та товаро-транспортних документів, а тому строк оплати не настав. Однак, відповідач самостійно у добровільному порядку оплатив надані позивачем послуги. Також відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс або очікує понести в зв`язку з розглядом справи складає 15 000,00 грн.

Від позивача надійшли пояснення, в яких не погоджується із відзивом відповідача, зазначає, що документи направлялися відповідачеві за вказаною в договорі адресою. Про зміну місцезнаходження у відповідності з п. 11.4 договору сторони мають інформувати одна одну, чого зроблено відповідачем не було. До того ж відповідач отримував направлені на його адресу претензії.

У зв`язку із тим, що позивач подав заяву про відмову від позову, і дана відмова від позову прийнята судом, а отже справа по суті не розглядається, відзив на позовну заяву не береться судом до розгляду.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч.3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Також позивач просить повернути з державного бюджету України 50% сплаченої суми судового збору, а решту 50% судового збору стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням того, що заява про відмову від позову подана у зазначені строки, враховуючи клопотання позивача, суд доходить висновку про повернення з державного України 50% судового збору у розмірі 1051,00 грн., сплаченого на підставі платіжного доручення №1861 від 02.12.2020 оригінал якої міститься в матеріалах справи, про що видати ухвалу.

Також позивачем подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що у зв`язку із недобросовісними діями відповідача щодо неналежного виконання своїх договірних зобов`язань, а саме тривалого часу несплати заборгованості, позивач був змушений звернутися до суду із позовною заявою про стягнення боргу, для чого звертався за професійною правничою допомогою у зв`язку з чим поніс витрати у розмірі 15 000,00 грн. Лише після звернення позивача з позовом до суду відповідач погасив заборгованість за договором перевезення. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат позивач надав копії наступних документів:

- договору про надання правової допомоги від 25.11.2020, укладеного з адвокатом Шестерніним Віталієм Дмитровичем;

- додаткової угоду до договору від 25.11.2020, відповідно до якої орієнтовний розмір гонорару становить 15000,00 грн. (п.3);

- рахунку №25/11 від 25.11.2020 на суму 15000,00 грн.;

- платіжного доручення №1885 від 10.12.2020 на суму 15000,00 грн.;

- акту приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2020 на суму 15000,00 грн.;

- детального опису наданих послуг (виконаних робіт) від 16.12.2020.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ст. 129 ГПК України).

Частиною 5 названої статті передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, суд вправі покласти лише ті судові витрати, які є обґрунтованими, неминучими, співмірними та розумними (розумно необхідними).

Будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом, зокрема, явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, і витрати, понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з названих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню у взаємозв`язку з обставинами кожного конкретного випадку.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвокатів, суд зазначає, що дане питання необхідно розглядати в двох площинах: по-перше, це договірні відносини відповідача з адвокатом (адвокатами) стосовно надання юридичних послуг і, по-друге, це вимога про оплату наданих послуг позивачем.

Стосовно першого аспекту суд виходить із основоположного принципу цивільного права принципу свободи договору. Відповідач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Стосовно другої площини розглядуваного питання суд зазначає, що положення ГПК України про стягнення з позивача вартості послуг адвоката по-суті є оплатою позивачем наданих відповідачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг відповідачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 4 ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов`язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 22). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Розглянувши доданий до справи детальний опис наданих послуг, враховуючи, що спір не є складним, позовна заява ґрунтується на одній CMR накладній, а відтак підготовка позовної заяви є нескладною, типовою для таких спорів, здійснення розрахунків суми позову чи штрафних санкцій не відбувалося, судова практика з даного питання є сталою, суд вважає за необхідне скористатися правом суду і не розподіляти витрати на правову допомогу в іншій частині на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (позивача).

На підставі викладеного, враховуючи що відповідач погасив заборгованість у стислі строки після отримання позову, у зв`язку з чим позивач відмовився від позову, беручи до уваги право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи баланс інтересів сторін у даному питанні, суд доходить висновку, що адекватним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи, що можуть бути стягнуті з відповідача, є 2500,00 грн.

Від відповідача також надійшла заява про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Відповідач зазначає, що з метою захисту власних інтересів, 14 грудня 2020 року уклав договір про надання правової допомоги № 048-к з адвокатом Беззубкіним Сергієм Михайловичем.

Згідно акту виконаних робіт №001 від 30.12.2020 до складу адвокатом надано відповідачу юридичні послуги щодо захисту прав та інтересів замовника в якості відповідача в судовому процесі в Господарському суді Дніпропетровської області у справі №904/6649/20 щодо стягнення боргу за договором перевезення вантажу у розмірі 59845,68 грн. Вартість послуг 100000,00 грн.

До складу послуг адвоката Беззубкіна С.М. входило:

1. Детальний аналіз матеріалів судової справи №904/6649/20 та документів замовника, пов`язаних із здійсненням перевезення за Договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 11/09-20 від 11 вересня 2020 року.

2. Пошук та вивчення законодавства України, що регулює спірні відносини по зазначеній судовій справі.

3. Пошук практики Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

4. Розроблення та погодження з замовником правової позиції по судовій справі.

5. Складання відзиву на позовну заяву. Направлення поштовим відправленням відзиву на позовну заяву позивачу та суду.

Згідно з платіжним дорученням №1603 від 14.01.2021 відповідачем сплачено на користь адвоката оплату за юридичні послуги у розмірі 10000,00 грн.

Частиною 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки позивач не підтримує позовні вимоги внаслідок їх задоволенні відповідачем після пред`явлення позову, судові витрати понесені відповідачем не підлягають стягненню з позивача. У той же час дана норма дозволяє стягнення понесених позивачем у справі витрат з відповідача.

На підставі викладеного, враховуючи право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні всі її витрати на професійну правову допомогу, беручи до уваги складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціну позову та баланс інтересів сторін у даному питанні, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1051,00 грн. (50% судового збору).

Керуючись статтями 129, 130, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю "Соіт" відмову від позову.

Закрити провадження у справі №904/6649/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіт" до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Центросталь" про стягнення заборгованості у розмірі 59845,68 грн.

Стягнути з Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Центросталь" (49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, 8а, офіс 409/1, ідентифікаційний код 34884423) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Соіт" (35100, Рівненська область, Млинівський район, смт. Млинів, вул. Народна, 5, ідентифікаційний код 33521283) судовий збір у розмірі 1051,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений - 09.02.2021.

Суддя О.М. Крижний