ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 місто Дніпро Справа № 904/1137/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Кощеєва І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 (повний текст оформлений 05.10.2020, суддя Петренко Н.Е.) у справі №904/1137/20

за позовом Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 16 875,12 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Нікопольська міська рада звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кононенка Миколи Григоровича на свою користь 16 875,12 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 у справі №904/1137/20 позов задоволено частково: з Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича на користь Нікопольської міської ради стягнуто 6 408,44 грн. безпідставно збережених коштів, 2 064,02 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване несплатою відповідачем як власником об`єкта нерухомості (нежитлової будівлі) та землекористувача земельної ділянки із кадастровим номером :03:020:0057 по вул. В. Усова, 47/1 у м. Нікополі Дніпропетровської області плати за користування земельною ділянкою. Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельною ділянки від 26.07.2018 №1166, коефіцієнт Кф становить 3,0, тобто у відповідності до вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 № 162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів".

Місцевий господарський суд погодився із розрахунком розміру безпідставно збережених відповідачем коштів, здійсненим позивачем на підставі належного і допустимого доказу - витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.07.2018 №1166, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровської області, а саме, правомірне застосування коефіцієнту Кф у розмірі 3,0.

Водночас, місцевий господарський суд погодився із доводами відповідача про безпідставність включення до розміру безпідставно збережених коштів нарахування за січень 2020 року та за лютий 2020 року в розмірі 695,18 грн. у зв`язку з тим, що за вказаний період строк сплати зобов`язання не настав. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді неодержаних доходів у сумі, визначеної у відповідності до вимог Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 у розмірі 6 408,44 грн. за період 17.07.2018 по 31.12.2019.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Кононенко Микола Григорович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 у справі №904/1137/20; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про правомірність застосування позивачем коефіцієнту Кф 3,0 відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів" з тих підстав, що відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя, виконаним Приватним підприємством "Лада" в 2008 році та рішень міської ради №40-28/V від 01.08.2008 та №2-31/V від 24.10.2008 для земель комерційного використання застосовується коефіцієнт Кф 2,5. Зазначає, що застосування коефіцієнту Кф 3,0 (встановленого наказом №162 від 27.03.2018) суперечить нормативному акту вищого порядку, а саме статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відповідно до якої відомості про нормативну грошову оцінку земель у Державному земельному кадастрі мають відповідати технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста, виконаної Приватним підприємством "Лада" в 2008 році.

На думку апелянта, Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1166 від 26.07.2018 місцевий господарський суд помилково визнав належним доказом у зв`язку з безпідставною зміною коефіцієнту Кф на 3,0.

Також апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що розмір позовних вимог складає 16 875,12 грн., надані позивачем пояснення 18.06.2020 (після першого судового засідання) не можуть бути заявою про зменшення розміру позовних вимог до 7 103,62 грн., тому з урахуванням розміру задоволених вимог (6 408,44 грн.) місцевим господарським судом неправильно здійснений розподіл витрат по сплату судового збору (пропорційно розміру задоволених вимог).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Широбокової Л.П., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 у справі №904/1137/20; розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

21.12.2020 від Нікопольської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач не погоджується із доводами апелянта про неправильне застосування коефіцієнту Кф 3,0, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка має цільове призначення 1.11.3 "роздрібна торгівля та комерційні послуги", однак відомості на вказану земельну ділянку відповідачем не приведені у відповідність до наказу №162 від 27.03.2018, тому підлягає застосуванню коефіцієнт Кф 3,0. При цьому, у Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1166 від 26.07.2018 коефіцієнт Кф становить 3,0, що відповідає вимогам наказу №162 від 27.03.2018.

30.12.2020 від Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач наполягає на неправильності застосування коефіцієнту Кф 3,0 та Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1166 від 26.07.2018.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №178064833 від 20.08.2019 за адресою: вул. В. Усова, 47/1, м. Нікополь, Дніпропетровська область знаходиться нежитлова будівля, власником якої є Кононенко М.Г. на підставі свідоцтва про право власності САС №208324 від 17.02.2012.

На підставі рішення Нікопольської міської ради від 27.06.2008 №59-27/V, 23.07.2008 між Нікопольською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Кононенком Миколою Григоровичем укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0435 га на вул. В. Усова, 47/1 у м. Нікополі Дніпропетровської області, з орендною платою у розмірі 12% від діючої нормативної грошової оцінки на 5 років.

В розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка сформована з моменту присвоєння кадастрового номеру :03:020:0057, код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ-03.07.

Згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого відділом у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.07.2018 № 1166, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером: :03:020:0057 площею 435 м2 за адресою вул. В.Усова, 47/1 складає 882 567,15 грн., з врахуванням кумулятивного коефіцієнту 2,315 індексації нормативної грошової оцінки земель м. Нікополя на 2018 рік.

Технічна документація про нормативну грошову оцінку земель м. Нікополя, проведена у 2008 році Приватним підприємством "Лада" та затверджена рішенням сесії Нікопольської міської ради від 01.08.2008 за №40-28/V та введена в дію з 01.01.2009 рішенням сесії Нікопольської міської ради від 24.10.2008 № 2-31/V.

Згідно з листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель", коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Кумулятивний коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у м. Нікополі становить 2,315 (лист Відділу у м. Нікополь Міськрайоного управління у Нікопольському районі та місті Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.03.2017 №18-4-0.172-3/120-17).

Розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за кожний із періодів розраховувався позивачем як 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки для земель загального користування відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України та рішень Нікопольської міської ради, які визначають розмір земельного податку за земельні ділянки (від 26.06.2015 № 13-63/VI, від 14.07.2017 №1-24/VII, від 22.06.2018 № 94-37/VII).

За інформацією Нікопольського управління Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (лист від 25.03.2019 № 3507/9/04-36-58-44-22) Фізичній особі-підприємцю Кононенку Миколі Григоровичу за земельної ділянкою по вул. В.Усова, 47/1 нараховано у 2017 році 22 078,57 грн. (сплачено - 22 078,57грн.); у 2018 році 22 078,57грн. (сплачено 22 078,57 грн.); у 2019 році 22 078,57грн. (сплачено 8 040,57 грн.).

17.07.2018 набув чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів" (надалі - наказ №162 від 27.03.2018), відповідно до якого якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код чинної Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, то коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, застосовується із значенням 3,0.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2020 №548 земельна ділянка відповідача мала б мати КВЦПЗ 03.07 "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі". Натомість, земельна ділянка має цільове призначення 1.11.3 "роздрібна торгівля та комерційні послуги" (згідно Українського класифікатора форм власності на землю, затвердженого листом Державного комітету України по земельним ресурсам від 24.04.1998 № 14-1-7/1205).

Тобто, відомості про земельну ділянку відповідача (КВЦПЗ) не приведені у відповідність до наказу № 162 від 27.03.2018, а тому Кф підлягає застосуванню саме у значенні 3.0.

Як вбачається з Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельною ділянки від 26.07.2018 №1166, коефіцієнт Кф становить 3,0, тобто у відповідності до вимог наказу №162 від 27.03.2018.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72,14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається оренда плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Приписи статті 93 Земельного кодексу України встановлюють, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати оренду плату (стаття 96 Земельного кодексу України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Натомість предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначені правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі №913/169/18.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 79-1 Земельного кодексу України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, в постановах від 29.01.2019 у справах №922/3780/17 та №922/536/18, від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 12.04.2019 у справі №922/981/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Нікопольська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З огляду на вимоги статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", статей 77, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому відповідач у будь-якому випадку не позбавлений права здійснити і подати до суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Кабінетом Міністрів України 19.04.1993 прийнято постанову №284, якою затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

З метою досудового вирішення питання щодо оплати за використання землі виконавчим комітетом Нікопольської міської ради було створено відповідну комісію.

Як вбачається з Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельною ділянки від 26.07.2018 №1166, коефіцієнт Кф становить 3,0, тобто у відповідності до вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів".

Згідно акту комісії з визначення та відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, по земельній ділянці по вул. В. Усова, 47/1, м. Нікополь за період з 01.01.2017 по 30.11.2019 у сумі 16 508,57 грн. (акт №53 від 15.01.2020).

Всього за період з 17.07.2018 (чинність наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів") по 26.02.2020 позивачем відповідачу нараховано 7 103,62 грн. безпідставно збережених коштів.

Згідно з вимогами Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993, результати роботи комісії оформлюються відповідним актом, що затверджується органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків.

Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 15.01.2020 №53 затверджений акт від 11.12.2019 комісії з визначення та відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, Фізичною особою - підприємцем Кононенком Миколою Григоровичем за земельну ділянку на вул. В. Усова, 47/1, м. Нікополь.

Місцевий господарський суд з огляду на положення статті 79-1 Земельного кодексу України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" погодився зі здійсненням позивачем розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів на підставі належного і допустимого доказу - витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.07.2018 №1166, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровської області, а саме, правомірністю застосування коефіцієнту Кф у розмірі 3,0.

Водночас місцевий господарський суд погодився із доводами відповідача про безпідставність включення до періоду нарахування січень 2020 та лютий 2020 року.

Статтею 287 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відтак, станом на час подання позову відповідачем не прострочено виконання зобов`язання щодо плати за землю за січень 2020 року в розмірі 1839,88 грн. та за лютий 2020 року в розмірі 1839,88 грн., у зв`язку з чим місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 695,18грн.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді неодержаних доходів у сумі, визначеної відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України у розмірі 6 408,44 грн., а саме: за період 17.07.2018 по 31.12.2018 у розмірі 2 010,00 грн.; за період 01.01.2019 по 31.12.2019 у розмірі 4 398,44 грн.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про правомірність застосування позивачем коефіцієнту Кф 3,0 відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів" з тих підстав, що відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя, виконаної Приватним підприємством "Лада" в 2008 році, та рішень міської ради №40-28/V від 01.08.2008 та №2-31/V від 24.10.2008 для земель комерційного використання застосовується коефіцієнт Кф 2,5. Зазначає, що застосування коефіцієнту Кф 3,0 (встановленого наказом №162 від 27.03.2018) суперечить нормативному акту вищого порядку, а саме статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відповідно до якої відомості про нормативну грошову оцінку земель у Державному земельному кадастрі мають відповідати технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста, виконаної Приватним підприємством "Лада" в 2008 році.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Матеріалами справи підтверджується, що технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя виконано Приватним підприємством "Лада" в 2008 році, вона затверджена рішенням Нікопольської міської ради №40-28/V від 01.08.2008 та введена в дію рішенням Нікопольської міської ради №2-31/V від 24.10.2008.

Застосування коефіцієнту (Кф) передбачено Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (далі - Порядок), який затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306 (додаток 1).

17.07.2018 набув чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 №162 "Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів", відповідно до якого якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код чинної Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, то коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, застосовується із значенням 3,0.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2020 №548 земельна ділянка відповідача мала б мати КВЦПЗ 03.07 "для будівництва та обслуговування будівель торгівлі". Натомість, земельна ділянка має цільове призначення 1.11.3 "роздрібна торгівля та комерційні послуги" (згідно Українського класифікатора форм власності на землю, затвердженого листом Державного комітету України по земельним ресурсам від 24.04.1998 № 14-1-7/1205).

Тобто, відомості про земельну ділянку відповідача (КВЦПЗ) не приведені у відповідність до наказу №162 27.03.20182, а тому Кф підлягає застосуванню саме у значенні 3.0.

Чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про застосування Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельною ділянки від 26.07.2018 №1166, в якому коефіцієнт Кф становить 3,0, тобто у відповідності до вимог наказу №162 від 27.03.2018.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 6 408,44 грн. безпідставно збережених коштів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 16 875,12 грн., місцевим господарським судом, з яким погодився апеляційний господарський суд, з відповідача на користь позивача стягнуто 6 408,44 грн., відповідно, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 102,00 грн. підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог: 1 303,75 грн. на позивача, 798,25 грн. на відповідача.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Матеріалами справи підтверджується, що Нікопольська міська рада подала до Господарського суду Дніпропетровської області пояснення в порядку статті 42 Господарського процесуального кодексу України за вих. №229 від 18.06.2020, в яких наведений детальний розрахунок безпідставно збережених коштів на загальну суму 7 103,62 грн. та заявлено про врахування вказаних пояснень при вирішенні справи.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта про те, що надані позивачем письмові пояснення 18.06.2020 (після першого судового засідання) не є заявою про зменшення розміру позовних вимог до 7 103,62 грн. та про неправильний розподіл місцевим господарським судом судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення з нього безпідставно отриманих коштів у сумі 6 408,44 грн. та погоджується із доводами апелянта про неправильний розподіл місцевим господарським судом судового збору за подання позову пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 102,00 грн. підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог: 1 303,75 грн. на позивача, 798,25 грн. на відповідача. У зв`язку з тим, що місцевим господарським судом з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у сумі 2 064,02 грн., рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення судом з відповідача на користь позивача 1 265,77 грн. (2 064,02 грн. - 798,25 грн.) судового збору.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача 6 408,44 грн. безпідставно отриманих коштів. Водночас, вимоги апеляційної скарги в частині розподілу судового збору не є об`єктом сплати судового збору при поданні апеляційної скарги, тому у разі скасування рішення місцевого господарського суду в частині розподілу судового збору за подання позовної заяви судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає розподілу між сторонами.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 275, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 у справі №904/1137/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 у справі №904/1137/20 скасувати в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича на користь Нікопольської міської ради 1 265,77 грн. судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову у стягненні з Фізичної особи-підприємця Кононенко Миколи Григоровича на користь Нікопольської міської ради 1 265,77 грн. судового збору.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2020 у справі №904/1137/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Кононенка Миколу Григоровичу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений - 11.02.2021.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Кощеєв

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2021 у справі №904/1137/20 поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу (за наявності інформації в матеріалах справи) Нікопольської міської ради ().

Про прийняття постанови повідомити Фізичну особу-підприємця Кононенка Миколу Григоровичу телефонограмою та/або шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Центрального апеляційного господарського суду.