ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року Справа № 917/1837/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання", пров. Героїв Бреста,46, м. Кременчук, 39601,

до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", вул. Горбанівська, б.2, с. Розсошенці, Полтавська область, 38751,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 16.11.2020 року за № 742-20 (вх. № 2012/20) до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу в розмірі 6 184,57 грн., що складається з: 5 363,02 грн. - основний борг, 134,88 грн. - інфляційних, 150,37 грн. - 3% річних та 536,30 грн. - штраф.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували у договірних відносинах, проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 12/2017-ПР від 30.11.2017 року на постачання природного газу, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1837/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Ухвала суду від 24.11.2020 року, яка направлялися за адресою місцезнаходження відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду 14.01.2021 року (вх. № 133) з відміткою поштового відділення "інші причини, що не дали змоги виконати обов`зки щодо пересилання поштового відправлення - вибули".

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 910/177797/17.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення - вибули", є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідач відзив на позов чи будь-які заяви та клопотання суду не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

30.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" (постачальник) та Полтавським обласним комунальним підприємством "Полтавафарм" (споживач) було укладено договір № 12/2017-ПР на постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язався забезпечити споживача необхідним (додатку 1) підтвердженим обсягом природного газу, на визначений договором період, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати постачальнику вартість газу, у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п.11.1 договору він набуває чинності з моменту підписання та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами - до повного виконання, а в частині постачання газу по 31 грудня 2017 року.

Пунктом 11.2. договору сторони погодили, що якщо не менше ніж за один календарний місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не заявить про свій намір розірвати та/або припинити дію цього договору, в такому разі договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік.

Додатком № 2 до договору на постачання природного газу від 30.11.2017 року № 12/2017-ПР сторони визначили обсяги постачання природного газу на 2019 рік, а саме: постачальник здійснює протягом 2019 року постачання природного газу споживачеві для власного споживання в обсязі 3,950 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.7. договору, розрахунковим періодом за цим договором є відповідний газовий місяць. Розрахунки споживача за газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, у наступному порядку:

- перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати вартості планового місячного обсягу газу, за 10 робочих днів до початку розрахункового періоду;

- остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг газу, протягом розрахункового періоду, здійснюється споживачем, у термін по 10 число місяця, наступного за розрахунковим періодом.

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, здійснив поставку природного газу відповідно до договору та додатку № 2 до нього.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений в листопаді 2019 року природний газ не розрахувався, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання природного газу від 30.11.2017 року № 12/2017-ПР в розмірі 6 184,57 грн., що складається з: 5 363,02 грн. - основний борг, 134,88 грн. - інфляційних, 150,37 грн. - 3% річних та 536,30 грн. - штраф.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за договором № 12/2017-ПР на постачання природного газу від 30.11.2017 року. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не оплатив.

Як доказ існування заборгованості позивач залучає до матеріалів справи двосторонній акт прийому-передачі фактично поставлених обсягів газу за № 2999 від 20.11.2019 року, відповідно до якого у листопаді 2019 року постачальником - ТОВ "Кременчукгаз-постачання" було поставлено споживачу - ПОКП "Полтавафарм" природний газ в обсязі 0,790 тис. куб. метрів на загальну суму 5 363,02 грн. Споживач претензій по об`єму та якості не має.

Відповідно до п.16 розділу II "Правил постачання природного газу" (Правила) затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач звертався до позивача з заявою про укладання графіку погашення заборгованості між постачальником і споживачем, відповідно до Правил.

Натомість, позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією у добровільному порядку сплатити існуючу заборгованість.

20.05.2020 року ТОВ "Кременчукгаз-постачання" надіслало ПОКП "Полтавафарм" претензію за № 293-20 у якій пропонував невідкладно сплатити заборгованість за спожитий природний газ в сумі 5 363,02 грн. В разі незадоволення вимог, вони будуть змушені звернутися до господарського суду за захистом своїх інтересів.

За приписами ч. 6 ст. 222 Господарського кодексу України претензія розглядається в місячний строк з дня її одержання, якщо інший строк не встановлено цим Кодексом або іншими законодавчими актами. Обгрунтовані вимоги заявника одержувач претензії зобов`язаний задовольнити.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 862 претензію було вручено адресату 26.05.2020 року, проте, він на неї жодним чином не відреагував, заборгованість не сплатив.

Позивач 30.09.2020 року надіслав відповідачу листа № 602-20 у якому пропонував протягом 10 календарних днів з моменту отримання останнього погасити заборгованість, в іншому випадку, будуть нараховані відповідні штрафні санкції.

12.10.2020 року відповідач надав позивачу відповідь на листа у якій повідомив, що у зв`язку із фінансовими труднощами та введенням постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" карантинних обмежень, заборгованість в розмірі 5 363,02 грн. буде погашена протягом 2 місяців 2020 року рівними частинами, починаючи з листопада 2020 року.

На вказаний лист позивач 21.10.2020 року надіслав відповідь у якій не приймає доводи відповідача щодо карантинних обмежень, з посиланням на ту обставину, що заборгованість виникла задовго до встановлення на території України карантину. Крім того, зазначає, що боржник не відреагував на претензію та пропонує (для уникнення покладення на ПОКП "Полтавафарм" додаткових витрат) в добровільному порядку здійснити погашення боргу в сумі 5 363,02 грн. в строк до 30.10.2020 року.

Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість ПОКП "Полтавафарм" становить 5 363,02 грн., докази її сплати у суду відсутні.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 8.2 договору на постачання природного газу № 12/2017-ПР від 30.11.2017 року сторони погодили, що за прострочення виконання споживачем своїх зобов`язань з оплати вартості газу, споживач зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми прострочення.

Враховуючи ту обставину, що заборгованість відповідача складає 5 363,02 грн. позивачем на підставі п. 8.2 договору правомірно заявлено до стягнення штраф у розмірі 536,30 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши за допомогою системи "Ліга-Закон" перевірну наданого позивачем розрахунку суд встановив, що останнім правомірно нараховано 3% річних в сумі 150,37 грн. та інфляційні збитки в розмірі 134,88 грн. за період з 11.12.2019 року по 16.11.2020 рік.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. слід покласти на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (вул. Горбанівська, б.2, с. Розсошенці, Полтавська область, 38751, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" (пров. Героїв Бреста,46, м. Кременчук, 39601, ) заборгованості за договором постачання природного газу № 12/2017-ПР від 30.11.2017 року в розмірі 6 184,57 грн., що складається з: 5 363,02 грн. - основний борг, 134,88 грн. інфляційних нарахувань, 150,37 грн. - 3% річних, 536,30 грн. штраф та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11.02.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.