ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2902/20
Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Бойко О.І. (самопредставництво), довіреність № 465, дата видачі : 17.09.20; Від відповідачів: не з`явились;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до відповідачів - Приватного підприємства "ПЕЛІОН" та ОСОБА_1 про стягнення 418 113,44грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО № 3007/20) до відповідачів - Приватного підприємства «ПЕЛІОН» та ОСОБА_1 про стягнення 418 113,44грн.

12.10.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області було відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.11.2020р. було відкладено підготовче засідання до 24.11.2020р. о 09:45 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2020р. було продовжено підготовче провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 17.12.2020р. о 09:45 год.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Гута С.Ф. на лікарняному (домашня ізоляція COVID-19-11 з 14.12.2020р. по 24.12.2020р. включно судове засідання 15.12.2020 року не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2020р. було призначено справу до розгляду на "05" січня 2021 р. о 09:45 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.01.2021р. було закрито підготовче провадження у справі №916/2902/20 із призначенням справи до розгляду по суті на 12.01.2020р. о 09:45 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2021р. було відкладено судове засідання на 04.02.2021р. о 09:30 год.

Представники відповідачів Приватного підприємства "ПЕЛІОН" та ОСОБА_1 в судові засідання по справі не з`явились, правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористались. Ухвали господарського суду Одеської області були направлені за належною адресою відповідачів, а тому за приписами ч.7 ст.120ГПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про відкриття провадження у справі.

З огляду на наведене, господарський суд вважає, що ним було вжито усіх необхідних заходів щодо належного повідомлення Приватного підприємства "ПЕЛІОН" та ОСОБА_1 про місце, дату та час судового засідання.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачі так і не скористались наданими процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

04.02.2021р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за час розгляду справи, суд встановив.

Між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АКЦЮНЕРНЕТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі - Банк, Позивач, ЛТ «ПУМБ») та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ПЕЛІОН» (надалі - Відповідач 1, Боржник, ПП «Пеліон») був укладений Генеральний договір про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-ODE-1606 від 23.05.2018 року з Додатковою угодою №1 від 15.05.2019 року, Додатковою угодою №2 від 13.05.2020 року (надалі за текстом - Генеральний договір. Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику Банківські послуги, а Позичальник зобов`язався прийняти Банківські послуги та належним чином виконати зобов`язання, що встановлені в Генеральному договорі, та акцептованих Банком Заявах про надання Банківських послуг, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату Банківських послуг.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Позивачем за Генеральним договором між Банком та ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , був укладений Договір поруки № МБ-П-ODE-1606/2 від 23 травня 2018 року (надалі - Договір поруки).

Відповідно до зазначеного вище Договору поруки ОСОБА_1 поручився перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором.

Також позивач вказує, що діями відповідачів порушені законні права АТ «ПУМБ» (зокрема, на повернення основної суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами), наданої ПІТ «ПЕЛІОН», відповідно до умов Генерального договору, які підлягають захисту в суді згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 16 Цивільного кодексу України.

Банк зазначає, що належним чином виконав свої обов`язки за Генеральним договором надавши ПП «ГІЕЛІОН» згідно Заяви про надання банківської послуги - Кредитної лінії № МБ-ГЛ-ODE-1606/КЛ від 23.05.2018р. (з урахуванням заяви від 15.05.2019 року про зміну умов надання банківської послуги - кредитної лінії № МБ-ГЛ- ODE - 1606/КЛ від 23.05.2019 року та заяви від 13.05.2020 року про зміну умов надання банківської послуги -кредитної лінії № МБ-ГЛ - ODE - 1606/КЛ від 23.05.2018 року) грошові кошти у межах ліміту банківської послуги 460 000,00грн., що підтверджується меморіальними ордерами № TR.28818515.39725.13855 від 25.05.2018 р. на суму 150 000 грн., № TR.28818515.17124 від 30.05.2018р. на суму 150 000 грн., №TR.28818515.17124 від 31.05.2018р. на суму 200 000грн., № TR.288185 15.20140 на суму 35 000 гри., та виписками по особовому рахунку Позичальника.

Що стосується ПП «ПЕЛІОН», то Позичальник не виконує належним чином свої зобов`язання за Генеральним договором по поверненню кредиту та починаючи з 24.06.2020 року не сплачує проценти за користування кредитом перед Банком.

Відповідно умов п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає Клієнту Банківські послуги, а Клієнт приймає Банківські послуги та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в Договорі відносно таких Банківських послуг, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату Банківських послуг.

З боку Позичальника мало місце порушення виконання основного зобов`язання, а саме - не повернення заборгованості по кредиту у розмірі 387 368,88 грн.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, ні в зазначений строк, ні в подальшому, Позичальником не був виконаний обов`язок щодо повернення кредиту.

Тобто, починаючи з 04.07.2020 р. заборгованість з повернення основної суми кредиту є простроченою у повному обсязі.

Позивачем на адресу Відповідача 1 направлялась Вимога № КНО-61.1.3.5/116 від 02.09.2020 року про порушення зобов`язання, в якому вимагали повного і належного виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-ОDЕ-1606 від 23.05.2018року по погашенню простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам, проте заборгованість не була погашена.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість ПП «ПЕЛІОН» за Генеральним договором за основною сумою кредиту станом на 21.09.2020 р. включно становить 387 368,88 грн.

Згідно п. п. п. 4.4.2. п.п.4.4 Генерального договору проценти за користування Банківськими послугами нараховуються у відсотках річних із розрахунку 365 (триста шістдесят п`ять) днів на рік на підставі стандартної процентної ставки, зазначеної у відповідній Заяві про надання Банківської послуги.

Так, відповідно до Заяви про надання банківської послуги - Кредитної лінії № МБ-ГЛ-ODE- 1606/КЛ від 23.05.2018 р. (з урахуванням заяви від 15.05.2019 року про зміну умов надання банківської послуги - кредитної лінії № МБ-ГЛ -- ODE - 1606/КЛ від 23.05.2019 року та заяви від 13.05.2020 року про зміну умов надання банківської послуги -кредитної лінії № МБ-ГЛ - ODE - 1606/КЛ від 23.05.2018 року) встановлено розмір стандартної процентної ставки та ставки на прострочену заборгованість - 24,5% річних.

Відповідно до п. п 4.4.3. п. п. 4.4 Генерального договору проценти нараховуються щоденно на фактичну суму заборгованості і за весь час користування Кредитом, наданим в рамках Банківської послуги. Період нарахування процентів складає календарне число днів. Якщо інше не передбачено Генеральним договором, датою закінчення періоду нарахування процентів є перший Банківський день після 24 (двадцять четвертого) числа місяця (без його урахування) або день, що передує даті повернення Кредиту, а початком - дата надання Кредиту та/або перший Банківський день після 24 (двадцять четвертого) числа місяця (з його урахуванням).

Закінчення зазначеного у відповідній Заяві про надання Банківської послуги строку надання Банківської послуги не звільняє Клієнта від обов`язку сплачувати відповідно до умов Генерального договору на користь Банку проценти за користування Кредитом за весь час прострочення Клієнтом погашення заборгованості за Кредитом.

Закінчення строку кредитування не звільняє Позичальника від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом за весь час прострочення погашення заборгованості.

- у п. 4.4.4.: нараховані проценти повинні сплачуватися Клієнтом щомісячно не пізніше 1 (одного) Банківського дня, наступного за 24 (двадцять четвертим) числом кожного місяця за відповідний період.

Генеральним договором встановлено розмір процентів за правомірне користування кредитом (в межах строку кредитування) та за неправомірне користування кредитом (на прострочену заборгованість), за весь час прострочення Клієнтом погашення заборгованості за Кредитом, у розмірі - 24,5% річних.

Таким чином, сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами наданими ПП «ПЕЛІОН» згідно Генерального договору про надання банківських послуг № МБ-ГЛ- ODЕ-1606 від 23.05.2018р., станом на 21.09.2020р. (включно) склала 30 744,56 грн.

Як встановлено, загальна сума заборгованості за Генеральним договором станом на 21.09.2020р. (включно): заборгованість Позичальника за простроченою сумою кредиту склала 387 368,88 грн.; заборгованість Позичальника за простроченими процентами за користуванням кредитом склала 30 744,56 грн.

Таким чином, загальна заборгованість Приватного підприємства «Пеліон» перед АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" за Генеральним договором про надання банківських послуг №МБ-ГЛ-ОDЕ-1606 від 23.05.2018р. станом на 21.09.2020р. (включно) складає 387 368,88 + 30 744,56 = 418 113,44 грн.

Щодо порушення Відповідачем 2 умов Договору поруки, позивач вказує наступне.

Відповідно до умов пункту 1.2 статті 1 Договору поруки, Відповідач 2 відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що п Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустоПки. витрат Кредитора тощо.

Згідно п. 1.3 ст. 1 Договору поруки у разі порушення Боржником Зобов`язання, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає право Кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від Боржника (Відповідач 1) так і від Поручителя (Відповідач 2) разом, так і від кожного з них окремо (п. 1.3 Договору поруки).

Зазначені положення Договору поруки грунтуються на наступних нормах чинного законодавства.

Пунктом 3.1 ст. 3 Договору поруки передбачено, що У разі порушення зобов`язання Боржником Кредитор направляє Поручителю письмову вимогу виконати Зобов`язання ( або певну його частину).

Кредитор не зобов`язаний підтверджувати буд-яким чином факт невиконання зобов`язання Боржником. Вимога Кредитора буде достатньою для Поручителя підставою виконати Зобов`язання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Відповідно до п.3.2. Договору поруки Поручитель зобов`язаний виконати пред`явлену йому вимогу Кредитора в валюті Зобов`язання в повному обсязі в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем 1 зобов`язання за Генеральним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, Позивач 02.09.2020 року направив на адресу Відповідача 2 Вимогу, щодо виконання зобов`язань за Договором поруки за вих. № КНО- 61.1.3.5/115 від 02.09.2020 року на адресу Відповідача 2 ( ОСОБА_1 ).

Однак Поручитель своє зобов`язання за Договором поруки щодо погашения заборгованості не виконав.

Враховуючи зазначені вище положення законодавства та умови Договору поруки, приймаючи до уваги, шо Відповідач 2 відповідає перед Позивачем за виконання зобов`язань Позичальника в повному обсязі, та є солідарним з Позичальником боржником, прострочена заборгованість Відповідача 2 перед Позивачем за Договором поруки станом на 21.09.2020р. (включно) складає 418 113,44 грн.

Позовні вимоги Акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний Банк" направлено на солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 418 113,44грн., з якої заборгованість за простроченою сумою кредиту складає - 387 368,88грн. та заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом складає - 30 744,56 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за час розгляду справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Перший Український Міжнародний Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як було встановлено та підтверджено матеріалами справи факт невиконання ПП «ПЕЛІОН» зобов`язань за Генеральним договором про надання банківських послуг заборгованість перед Банком за простроченою сумою кредиту та за простроченими процентами за користування кредитом складає разом 418 113,44грн.

Першим відповідачем ПП «ПЕЛІОН» заперечень щодо вказаних обставин з отримання та використання кредитних коштів не наведено, докази погашення суми заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Виконання зобов`язань позичальника було забезпечено порукою відповідача-2 - ОСОБА_1 .

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Настання правових наслідків, зумовлених вчиненням особою одностороннього правочину, для інших осіб пов`язане з дотриманням вимог щодо вчинення його у відповідній формі, обумовленій законом, та його реалізацією шляхом доведення цього правочину до відома зацікавлених осіб.

Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя.

Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 2.2. Договору поруки, сторони узгодили, що у разі внесення змін до договору(ів), з якого(их) випливає зобов`язання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності Поручителя, Поручитель відповідає перед кредитором за виконання Боржником зобов`язання в розрізі таких змін за умови, якщо Поручитель письмово погодився із такими змінами у зобов`язанні.

Господарським судом було встановлено, що 15.05.2019р. було укладено Додаткову угоду №1 до Генерального договору про надання банківських послуг між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ПП «ПЕЛІОН» та 13.05.2020р. було укладено Додаткову угоду №2 до Генерального договору про надання банківських послуг між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ПП «ПЕЛІОН», однак доказів повідомлення Поручителя про внесення змін до Генерального договору надано не було, та Поручитель повідомлений не був, письмового погодження із такими змінами не було.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов до висновку про відсутність підстав для солідарного стягнення з боржника та поручителя спірних сум, оскільки порука за Договором від 23 травня 2018 року № МБ-П-ODE-1606/2 є припиненою в силу положень частини першої статті 559 ЦК України(у відповідній редакції).

Аналогічного за змістом висновку щодо застосування положень частини першої статті 559 ЦК України (у відповідній редакції) дійшов Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 569/8360/16-ц.

З урахуванням зазначеного, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Приватного підприємства «ПЕЛІОН» на користь позивача заборгованість з за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-ОDЕ-1606 від 23.05.2018 року та Договором поруки № МБ-П-ОDЕ-1606/2 від 23 квітня 2018 року, яка станом на 21.09.2020р. (включно) складає 418 113,44 грн., з яких: заборгованість Позичальника за простроченою сумою кредиту склала 387 368,88 грн. та заборгованість Позичальника за простроченими процентами за користуванням кредитом склала 30 744,56 грн.

Оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Керуючись положеннями ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 20, 73, 74, 76, 86, 126, 129, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" до відповідачів - Приватного підприємства "ПЕЛІОН" та ОСОБА_1 про стягнення 418 113,44грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПЕЛІОН» (, місцезнаходження: Україна, 65029, м. Одеса, вул. Князівська, буд. 32, оф. 206) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код за , місцезнаходження: 04070. м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) заборгованість за Генеральним договором про надання банківських послуг № МБ-ГЛ-ОDЕ-1606 від 23.05.2018 року та Договором поруки № МБ-П-ОDЕ-1606/2 від 23 квітня 2018 року, яка станом на 21.09.2020р. (включно) складає 418 113,44 гривень (чотириста вісімнадцять тисяч сто тринадцять гривень 44 копійки), з яких: заборгованість Позичальника за простроченою сумою кредиту склала 387 368,88 гривень (триста вісімдесят сім тисяч триста шістдесят вісім гривень 88 копійок), заборгованість Позичальника за простроченими процентами за користуванням кредитом склала 30 744,56 гривні (тридцять тисяч сімсот сорок чотири гривні 56 копійок) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 271 / шість тисяч двісті сімдесят одна/ грн. 70 коп.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 15 лютого 2021 р.

Суддя С.Ф. Гут