РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2021Справа № 910/18165/20

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/18165/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Мед Поділля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

19 листопада 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Мед Поділля" (позивач) надійшла позовна заява № 11 від 16.11.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 26 826,72 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот двадцять шість гривень 72 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в повному обсязі не здійснив оплату за поставлений за видатковими накладними товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року у справі № 910/18165/20 позовну заяву № 11 від 16.11.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Мед Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Мед Поділля" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 343 вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 24.11.2020 року у справі № 910/18165/20 було вручене уповноваженому представнику позивача - 30.11.2020 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 07.12.2020 року (включно).

07.12.2020 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Мед Поділля" надійшла заява № 538 від 03.12.2020 року «Про усунення недоліків позовної заяви». У вказаній заяві позивач вказує, що у прохальній частині позовної заяви була допущена описка в частині зазначення суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, правильною є сума в розмірі 200 143,73 грн. (двісті тисяч сто сорок три гривні 73 копійки).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/18165/20, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Гіппо" за адресою: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корп. 2, каб. 33, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 921 ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 року у справі № 910/18165/20 вручено уповноваженому представнику відповідача - 14.12.2020 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 29.12.2020 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, у період з квітня 2019 року по травень 2020 року ним поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 201 909,12 грн., що підтверджується видатковими та прибутковими накладними: № PH-0000156 від 04.04.2019 року на суму 4154,40 грн., № PH-0000186 від 18.04.2019 року на суму 3873,12 грн., № PH-0000230 від 16.05.2019 року на суму 13 303,92 грн., № 40831457 від 31.05.2019 року на суму 5831,52 грн., № 40942415 від 13.06.2019 року на суму 4700,64 грн., № 41265775 від 15.07.2019 року на суму 2823,36 грн., № PH-0000361 від 24.07.2019 року на суму 12 542,64 грн., № 41528445 від 08.08.2019 року на суму 5028,48 грн., № 41672683 від 22.08.2019 року на суму 5395,44 грн., № 41823330 від 05.09.2019 року на суму 3286,08 грн., № PH-0000471 від 18.09.2019 року на суму 3613,92 грн., № PH-0000528 від 03.10.2019 року на суму 8770,56 грн., № PH-0000560 від 18.10.2019 року на суму 8276,64 грн., № PH-0000581 від 30.10.2019 року на суму 3190,32 грн., № PH-0000617 від 13.11.2013 року на суму 4799,28 грн., № PH-0000634 від 27.11.2019 року на суму 5329,68 грн., № PH-0000678 від 11.12.2019 року на суму 6275,04 грн., № PH-0000713 від 26.12.2019 року на суму 4260,00 грн., № PH-0000015 від 16.01.2020 року на суму 12 708,96 грн., № PH-0000032 від 29.01.2020 року на суму 10 453,92 грн., № PH-0000050 від 12.02.2020 року на суму 5684,64 грн., № 43692432 від 27.02.2020 року на суму 1957,20 грн., № PH-0000094 від 11.03.2020 року на суму 4823,76 грн., № РН-0000114 від 26.03.2020 року на суму 13 586,40 грн., № PH-0000133 від 08.04.2020 року на суму 16 961,04 грн., № PH-0000172 від 22.04.2020 року на суму 21 484,80 грн., № PH-0000229 від 06.05.2020 року на суму 8793,36 грн.

Товар за вказаними вище видатковими та прибутковими накладними за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень.

Як зазначає позивач, за отриманий товар відповідач розрахувався лише частково у розмірі 1765,39 грн., відтак, відповідач, за розрахунками позивача, має заборгованість за договором в розмірі 200 143,73 грн.

Факт заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 200 143,73 грн. також підтверджується підписаним обома сторонами без заперечень актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 року по 31.05.2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом становить 200 143,73 грн.

Судом встановлено, що позивач, внаслідок неоплати заборгованості за отриманий товар 04.11.2020 року звернувся до відповідача з вимогою № 497 від 04.11.2020 року про сплату заборгованості в розмірі 200 143,73 грн., яка була отримана уповноваженою особою відповідача 09.11.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 747, проте залишена останнім без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписами ст. 206 Цивільного кодексу України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно положень ст. 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Положеннями ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощеному порядку, в результаті чого виникли правовідносини щодо поставки товару.

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, за отриманий товар відповідач не розрахувався, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 200 143,73 грн.

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 200 143,73 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.

Суд зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18).

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не вчинено жодної дії і не надано жодного доказу з метою спростування факту існування у нього заборгованості перед позивачем на заявлену до стягнення суму.

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар, прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а отже, в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України, породжує для його сторін відповідні права та обов`язки.

При цьому за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості поставленого товару, а наявність заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач доказів сплати боргу в повному обсязі станом на день розгляду справи суду не надав.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 200 143,73 грн. (двісті тисяч сто сорок три гривні 73 копійки).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 3002,16 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2020 року між позивачем, як клієнтом, та адвокатом Токарчуком Віктором Михайловичем було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання по представництву інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва у справі за позовом ТОВ «СП «Мед Поділля» до ТОВ «Гіппо» про стягнення заборгованості та надає необхідні юридичні консультації, готує лист-вимогу та похзовну заяву з доданими документами до суду та надає інші види адвокатської діяльності, а клієнт зобов`язується оплатити їх.

Відповідно до п. 4.1. договору розмір гонорару становить 20 000,00 грн. та сплачується клієнтом протягом 10 (десяти) банківських днів з дати укладення договору.

До матеріалів справи додано ордер серії ВЛ № 081255 від 04.11.2020 року, що підтверджує повноваження наведеного адвоката на представництво інтересів позивача в суді.

Судом встановлено, що згідно з платіжними дорученнями № 1475 від 19.10.2020 року та № 1513 від 23.10.2020 року позивач сплатив на користь адвоката Токарчука В.М. суму вартості наданих останнім юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 16.10.2020 року у розмірі 20 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гіппо" (ідентифікаційний код 32650231, адреса: 01042, м. Київ, провулок Новопечерський, 19/3, корпус 2, кабінет 33) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Мед Поділля" (ідентифікаційний код 00692096, адреса: 21010, м. Вінниця, вул. Салтикова-Щедріна, 131) грошові кошти: основного боргу - 200 143,73 грн. (двісті тисяч сто сорок три гривні 73 копійки), судовий збір - 3002,16 грн. (три тисячі дві гривні 16 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.02.2021р.

Суддя О.В. Котков