ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м.Харків Справа № 913/579/20
Провадження №34/913/579/20
Господарський суд Луганської області у складі:
суддя Іванов А.В.
при секретарі судового засідання Баштовій М.О.
розглянувши у судовому засіданні справу
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз», м. Сєвєродонецьк Луганської області,
до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, м. Золоте Попаснянського району Луганської області,
про стягнення 4 641 998 грн. 47 коп.
В судовому засіданні брали участь:
від позивача: адвокат Андрєєв А.М., дов. №15 від 29.12.2020;
від відповідача: представник не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суть спору: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Первомайськтеплокомуненерго» Первомайської міської ради, в якій просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 4 132 874 грн. 95 коп., пеню в сумі 328 136 грн. 42 коп., 3% річних у розмірі 115 713 грн. 83 коп. та інфляційні втрати в сумі 65 273 грн. 27 коп.
Як зазначає позивач, свої зобов`язання він виконує належним чином, в той час як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.02.2019 по 31.08.2020 в розмірі 4 132 874 грн. 95 коп.
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогою про добровільну сплату заборгованості. Проте, відповідач суму боргу не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 справу №913/579/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.11.2020 о 15 год. 00 хв.
04.11.2020 через канцелярію суду позивач надав клопотання №01-02-45/1909 від 03.11.2020, в якому просив долучити до матеріалів справи копії актів №ЛІС00002316 від 31.10.2017, №ЛІС00002623 від 30.11.2017, №ЛІС00002884 від 31.12.2017, №ЛІС00000178 від 31.01.2018, №ЛІС00000407 від 28.02.2018, №ЛІС00000615 від 31.03.2018, №ЛІС00001410 від 30.11.2018, №ЛІС00001611 від 31.12.2018, №102 від 31.01.2019, оборотно-сальдові відомості за 2017-2018 та за 2019-2020 роки, а також копію типового Договору розподілу природного газу, затверджену постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, які були долучені судом до матеріалів справи.
В судовому засіданні 04.11.2020 взяв участь представник позивача, надав усні пояснення та підтримав позов.
Представник відповідача у судове засідання 04.11.2020 не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Станом на 04.11.2020 відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.11.2020 продовжено відповідачу строк для надання відзиву до 01.12.2020 (включно). Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву з доказами направлення іншим учасникам. Відкладено підготовче засідання на 09.12.2020 о 14 год. 30 хв.
10.11.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №523 від 04.11.2020, в якому зазначає, що не погоджується з позовом в частині стягнення пені. Відповідач вказує, що КП «Первомайськтеплокомуненерго» є комунальним підприємством, основними видами діяльності якого є вироблення, транспортування і постачання теплової енергії; надання послуг з централізованого опалення споживачем; подача теплової енергії в квартири жителів міста, організаціям і підприємствам. Відповідач вказує, що в результаті проведення АТО діяльність КП «Первомайськтеплокомуненерго» була призупинена з липня 2014 року, а в листопаді 2014 року підприємство переміщено в м. Золоте Попаснянського району, тому 70% активів залишилося на окупованій території.
Відповідач стверджує, що на правовідносини щодо стягнення пені розповсюджується дія мораторію, встановленого ч. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилась в спірний період часу АТО.
В зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені.
12.11.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив №01-02-45 від 12.11.2020, в якій вказує, що позивач надавав відповідачу послугу з розподілу природного газу, оскільки між сторонами було укладено саме Договір розподілу природного газу, а не Договір постачання природного газу.
На думку позивача, він не є енергопостачальною організацією, тому поширення відповідачем на правовідносини щодо стягнення пені мораторію, встановленого ч. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» є помилковим. В зв`язку з наведеним, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
30.11.2020 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення, в якому зазначає, що основними видами діяльності позивача є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи та торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи. Тому відповідач вважає, що позивач є енергопостачальною організацією, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені.
03.12.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання №423 від 01.12.2020, в якому повідомив про часткове погашення основного боргу на суму 3 385 грн. 67 коп., в підтвердження чого надав копії платіжних доручень, які були долучені судом до матеріалів справи.
Представники сторін у судове засідання 09.12.2020 не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 09.12.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 13.01.2021 о 15 год. 00 хв.
В судовому засіданні 13.01.2021 взяв участь представник позивача, надав усні пояснення та підтримав позов.
Представник відповідача у судове засідання 13.01.2021 не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
13.01.2021 через канцелярію суду позивач надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, в якому просив долучити до матеріалів справи оборотно-сальдову відомість та розрахунок заборгованості, які суд долучив до матеріалів справи.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 13.01.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 03.02.2021 о 15 год. 00 хв.
В судовому засіданні 03.02.2021 взяв участь представник позивача, надав усні пояснення та підтримав позов.
Представник відповідача у судове засідання 03.02.2021 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Разом з тим, 25.01.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій просив позов розглядати без участі представника відповідача. Також відповідач повідомив про часткову сплату основного боргу, в наслідок чого заборгованість з урахуванням здійснених оплат становить 3 805 958, 01 грн.
Розглянувши вказану заяву, враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання 03.02.2021 не визнавалась обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви відповідача про розгляд справи без участі його представника.
Крім того, 03.02.2021 на електронну адресу суду від відповідача надішла заява №21 від 03.02.2021, в якій просив також розглядати справу без участі його представника, відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені та зазначив, що станом на 03.02.2021 заборгованість складає 3 748 651 грн. 92 коп., в підтвердження чого додав копії платіжних доручень, які були долучені судом до матеріалів справи.
В судовому засіданні представник позивача підтвердив часткову сплату заборгованості відповідачем.
03.02.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -
Згідно Інфомаційного листа ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» в особі Лисичанського МРУЕГГ філії ПАТ«Луганськгаз» підтвердженням (акцептуванням) приєднання до умов договору є підписана заява-приєднання. Договір укладається на безстроковий період, а з моменту приєднання до умов договору споживач та оператор ГРМ набувають всіх прав та обов`язків за Договором та несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.
Відповідно до п. 1.3. цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими).
Згідно п. 2.1. за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені ним Договором.
За приписами п. 3.1. Договору санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється Споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб Споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим Договором.
Положеннями п. 3.2. Договору передбачено, що за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача.
Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільної системи. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.п. 6.1 та 6.3 Договору).
За умовами п. 6.6. Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Сторони визначили в п. 12.1 Договору, що цей Договір укладається на невизначений строк.
На виконання умов Договору сторони підписали та скріпили печатками Акти наданих послуг з розподілу природного газу за період з жовтня 2017 року по серпень 2020 року, а саме №ЛІС00002616 від 31.10.2017, №ЛІС00002623 від 30.11.2017, №ЛІС00002884 від 31.12.2017, №ЛІС00000178 від 31.01.2018, №ЛІС00000407 від 28.02.2018, №ЛІС00000615 від 31.03.2018, №ЛІС00001410 від 30.11.2018, №ЛІС00001611 від 31.12.2018, №102 від 31.01.2019, №371 від 28.02.2019, №556 від 31.03.2019, №1063 від 31.10.2019, №1241 від 30.11.2019, №87 від 31.01.2020, №260 від 29.02.2020, №479 від 31.03.2020, №690 від 30.04.2020, №898від 31.05.2020, №1104 від 30.06.2020, №1313 від 31.07.2020, №1526 від 31.08.2020 (т. І а.с. 41-52, 127-135).
Як зазначає позивач, відповідачем оплата вартості наданих послуг з розподілу природного газу була здійснена частково, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість.
30.06.2020 сторони склали Акт звірки №20 взаємних розрахунків, згідно якого заборгованість КП «Первомайськтеплокомуненерго» перед Лисичанським МРУЕГГ філія ПАТ «Луганськгаз» станом на 30.06.2020 складала 3 498 947 грн. 48 коп. (т. І а.с. 53-56).
Крім того, позивач звертався до відповідача з вимогою №01-02-47/1358 від 05.08.2020 про сплату заборгованості, в якій вимагав негайно сплатити заборгованість, яка станом на 31.07.2020 складала 3 827 275 грн. 20 коп. (т. І а.с. 57).
Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу, позивач звернувся до суду позовом про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 4 132 874 грн. 95 коп., пені в сумі 328 136 грн. 42 коп., 3% річних у розмірі 115 713 грн. 83 коп. та інфляційних втрат в сумі 65 273 грн. 27 коп.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
За приписами ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.
За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.
Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
У відповідності до ст. 2 Глави 5 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.
Статтями 1, 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відтак, відповідач мав оплатити вартість послуги з розподілу природного газу за Договором за період з 01.10.2017 по 31.08.2020 на загальну суму 8 705 439 грн. 45 коп.
Відповідачем сума заборгованості станом на 04.10.2020 не заперечувалась.
Разом з тим, матеріали справи містять докази часткової сплати відповідачем вартості наданих послуг з розподілу природного газу за вказаний період на суму 384 925 грн. 11 коп. вже після 04.10.2020, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (т. І а.с. 198-212, т. ІІ а.с. 19-56).
При цьому, 682 грн. 22 коп. було сплачено відповідачем до звернення позивача із позовом, а 384 242 грн. 89 коп. вже після такого звернення.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Суд зауважує, що закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору у випадку припинення існування предмету спору можливе, якщо між сторонами щодо нього не залишилось неврегульованих питань.
Відтак, вищезазначене свідчить про припинення існування предмету спору в частині стягнення 384 242 грн. 89 коп. та є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 384 242 грн. 89 коп.
В свою чергу, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 682 грн. 22 коп. не підлягає задоволенню.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 328 136 грн. 42 коп. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору, позивачем нараховано пеню за загальний період з 01.01.2019 по 31.08.2020 в розмірі 328 136 грн. 42 коп.
Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд вважає його обґрунтованим, зробленим у відповідності до умов Договору та норм чинного законодавства.
Разом з тим, у відзиві №523 від 04.11.2020 на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені. Відповідач стверджував, що на правовідносини щодо стягнення пені розповсюджується дія мораторію, встановленого ч. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилась в спірний період часу АТО.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Суд зауважує, що застосування вказаного мораторію вимагає наявності визначеного законом кола суб`єктів (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), а також договірних відносин, які стосуються споживання енергетичних ресурсів.
Постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (п. 28 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).
Приписами п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
В свою чергу, п. 35 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначає, що розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.
Таким чином, розподіл природного газу та постачання природного газу є різними видами господарської діяльності, позаяк розподіл природного газу не включає постачання природного газу.
Як було встановлено судом, на підставі заяви-приєднання від 01.10.2016 КП «Первомайськтеплокомуненерго» приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу (для споживачів, що не є побутовими), за умовами якого позивач (оператор ГРМ) зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Отже, враховуючи наведене, між сторонами склались відносини з розподілу природного газу, а не його постачання. Тому відносини між позивачем та відповідачем не стосуються споживання енергетичних ресурсів, в даному випадку природного газу.
Відтак, дія мораторію на нарахування та стягнення пені жодним чином не може бути застосована до відносин з розподілу природного газу, оскільки розповсюджується виключно на відносини з поставки природного газу.
У відповідності до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
Замовник - фізична особа, або юридична особа, або фізична особа - підприємець, яка на підставі відповідного договору замовляє у оператора газорозподільної системи послугу з приєднання до газорозподільної системи та/або розподілу природного газу (ст. 4 Глава І Розділі І Кодексу газорозподільної системи).
Отже, в даних правовідносинах сторін позивач виступає не як енергопостачальна компанія, в розумінні ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», а як оператор газотранспортної системи.
При цьому, суд зауважує, що відповідач дійсно є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг та надає такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, однак у вказаних відносинах виступає замовником послуг з розподілу природного газу.
Таким чином, враховуючи, що між сторонами не виникло договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів та відповідно їх споживання, суд вважає, що дія зазначеного вище мораторію не розповсюджується на спірні правовідносини.
В зв`язку з наведеним, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 328 136 грн. 42 коп. підлягає задоволенню.
Також позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 115 713 грн. 83 коп. та інфляційних втрат у розмірі 65 273 грн. 27 коп., стосовно яких суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
У відповідності до розрахунку позивача нарахування 3% річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання здійснено за загальний період з 01.10.2017 по 31.08.2020 і становить 115 713, 83 грн.
Суд вважає розрахунок 3% річних, наданий позивачем, обґрунтованим, зробленим у відповідності до умов Договору та норм чинного законодавства.
Крім того, позивачем, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, були нараховані інфляційні втрати в сумі 65 273 грн. 27 коп.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно розрахунку позивача нарахування інфляційних збитків було здійснене за період з 01.10.2017 по 31.08.2020, що складає 65 273 грн. 27 коп.
Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, є арифметично вірним та зробленим відповідно до приписів діючого законодавства та даних первинних документів
З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 115 713 грн. 83 коп. та інфляційних втрат в сумі 65 273 грн. 27 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, але такими, що підлягають задоволенню частково.
В зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 3 747 949 грн. 84 коп., пеня в сумі 328 136 грн. 42 коп., 3% річних у розмірі 115 713 грн. 83 коп. та інфляційні втрати в сумі 65 273 грн. 27 коп.
Провадження у даній справі в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 384 242 грн. 89 коп. слід закрити, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 69 629 грн. 98 коп., яка була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськ збут», оскільки воно є Повіреним Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» згідно з Договором доручення №Д-1 та до Додатковими угодами до нього (т. І а.с. 29-40).
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськ збут» судовий збір у розмірі 63 856 грн. 10 коп.
Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» задовольнити частково.
4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.
5. Провадження у справі №913/579/20 в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 384 242 грн. 89 коп. закрити.
6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 09.02.2021.

Суддя А.В. Іванов