ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа№ 910/13837/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 (повний текст складений 23.10.2020)

у справі № 910/13837/19 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 39.763,12 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 у справі №910/13837/19 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 39.763,12 грн, з яких 10.863.12 грн - реальні збитки, 28.900 грн - упущена вигода.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час експлуатації вагону №560791163.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ "Авантаж Інспект" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 у справі №910/13837/19; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Постанову у справі прийнято 15.02.2021 після виходу судді Корсака В.А. із незапланованої короткочасної відпустки, пов`язаної із сімейними обставинами.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки наданим позивачем доказам, яким підтверджується повний склад цивільного правопорушення, необхідний для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 39.763,12 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, між позивачем як замовником та відповідачем як перевізником був укладений Договір від 07.02.2018 №07323/ЦТЛ-2018 (далі - Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що перевезення - це послуга, у процесі якої відповідач зобов`язується доставити довірений позивачем вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а позивач зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, затверджений наказом Мінтрансу від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Мін`юсті 15.04.2009 за №340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Мінтрансу від 09.12.2002 №873, зареєстрованим у Мін`юсті 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

17.06.2019 відповідач розпочав перевезення вантажу "вугілля кам`яне" в орендованому вагоні №56079163 на адресу вантажоодержувача за накладною №47293741. Вагон направлено зі станції Ароматна Придністровської залізниці до станції Бурштин Львівської залізниці.

20.06.2019 на станції Бурштин Львівської залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагона №56079163, про що працівниками залізниці складений акт про пошкодження вагона від 20.06.2019 за формою ВУ-25М.

Як зазначає позивач, причиною розукомплектування вагону стало недотримання відповідачем зобов`язання щодо збереження вагону.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з моменту виявлення відсутності на вагоні авторегулятора (про що 20.06.2019 складений акт про пошкодження вагона за формою ВУ-25М) та до моменту його завантаження та відправлення на станцію призначення Добротвор, вагон №560791163 не міг використовуватися позивачем, оскільки у період з 20.06.2019 по 27.07.2019 через протиправну діяльність відповідача вагон перебував у непридатному для експлуатації стані, що спричинило настання для позивача реальних збитків, пов`язаних з ремонтом вагону, у сумі 10.863.12 грн та упущеної вигоди у сумі 28.900 грн.

Як зазначив місцевий суд, для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

При цьому місцевий суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час експлуатації вагона №56079163. З урахуванням наведеного місцевий суд відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів з цим висновком місцевого суду не погоджується та вважає його помилковим з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.3 Договору надання послуг за цим договором, зокрема, може підтверджуватись залізничною накладною.

Як зазначалось вище, 20.06.2019 на станції Бурштин Львівської залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагона №56079163, про що працівниками залізниці складений акт про пошкодження вагона від 20.06.2019 за формою ВУ-25М.

Вагон було направлено до вагоноремонтного підприємства виробничого підрозділу "Експлуатаційне депо Коломия" АТ "Укрзалізниця", по прибуттю до якого було складене повідомлення № 529 від 03.07.2019 на ремонт вагона №56079163, за формою ВУ-23 М, найменування несправностей: розукомплектування.

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагона позивач був змушений передати структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Коломиї" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" аналогічну деталь, яка була відсутня на вагоні, для подальшого її встановлення, оскільки вагон використовується у господарській діяльності ТОВ "Авантаж Інспект".

Апеляційний суд встановив, що позивач придбав у ТОВ «ТПК «АЛЬЯНС» «авторегулятор 675» та «тягу авторегулятора» загальною вартістю 6.060,00 грн з урахуванням ПДВ замість відсутньої деталі на розукомплектованому вагоні для відновлення експлуатаційної придатності вказаного вагона.

Зазначені деталі були оплачені на підставі відповідного платіжного доручення за рахунком-фактурою № СФ-0000151 від 24.06.2019 та отримані позивачем згідно з видатковою накладною № РН-0000127 від 24.06.2019.

Виконання робіт у депо підтверджується складеними відповідними первинними документами, копії яких було долучено до позову, а саме:

1. повідомленням №529 від 03.07.2019 на ремонт вагона №56079163 за формою ВУ-23 М;

2. повідомленням №8218 від 07.07.2019 про приймання вантажних вагонів з ТОв-2 за формою ВУ-36М;

3. дефектною відомістю за формою ВУ-22, з якої вбачається проведення робіт, в т.ч. зі встановлення відсутньої деталі - авторегулятора;

4. актом від 17.07.2019 №422/07 виконаних робіт на технічне обслуговування вантажного вагона з відчепленням, подавання та забирання вагону №56079163, та рахунком від 17.04.2019 №422/021 на суму 3.942,12 грн за вказані роботи, оплаченим позивачем на підставі відповідного платіжного доручення;

5. калькуляцією витрат від 10.07.2019 на технічне обслуговування вантажного вагона з відчепленням №56079163 на суму 3.942,12 грн.

За доводами позивача, прямі збитки, які виникли у останнього внаслідок розукомплектування вагону, склали 10.863,12 грн, з яких: 861,00 грн - витрати на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту відповідно до відомості вагонів, 6.060,00 грн - витрати, понесені на придбання авторегулятора 675 та тяги авторегулятора; 3.942,12 грн - витрати, понесені на технічне обслуговування, подавання та забирання вагону.

Крім того, позивач зазначає, що вантажний вагон №56079163 під час його розукомплектування, згідно з накладними №47293741 та №45463197, був задіяний у транспортуванні вантажу в інтересах АТ "ДТЕК Західенерго" на підставі Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №36-ЗЄ-ДЛТ від 08.11.2018.

Позивач стверджує, що, за умови виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо збереження вантажу, позивач міг використовувати цей вагон у господарській діяльності та отримувати відповідний дохід на підставі Договору про надання транспортно-експедиторських послуг №36-ЗЄ-ДЛТ від 08.11.2018 та відповідних заявок АТ "ДТЕК Західенерго", однак оскільки цього здійснено не було, позивач поніс відповідні збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 28.900,00 грн, які розраховані наступним чином:

- у червні 2019 року: 10 діб х 1.000,00 грн (дохід, який позивач міг би отримати за добу використання замовником (АТ «ДТЕК Західенерго») вагона) = 10.000,00 грн;

- у липні 2019 року: 27 діб х 700 грн (дохід, який позивач міг би отримати за добу використання Замовником (АТ «ДТЕК Західенерго») вагона) = 18.900,00 грн.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі статтею 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до пункту 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Апеляційний суд встановив, що за залізничною накладною №47293741 відповідач здійснював перевезення вантажного вагона №56079163, що перебуває у власності ТОВ "Авантаж Інспект".

Згідно зі статтею 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Як встановлено вище, 20.06.2019 на станції Бурштин Львівської залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагона №56079163, про що працівниками залізниці складений акт про пошкодження вагона від 20.06.2019 за формою ВУ-25М.

Відповідно до пункту 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, змінного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил вагон був направлений до вагоноремонтного підприємства виробничого підрозділу "Експлуатаційне депо Коломия" АТ "Укрзалізниці", по прибуттю до якого було складене повідомлення № 529 від 03.07.2019 на ремонт вагона №56079163,за формою ВУ-23 М, найменування несправностей: розукомплектування.

Судом встановлено, що позивач придбав у ТОВ «ТПК «АЛЬЯНС» «авторегулятор 675» та «тягу авторегулятора», загальною вартістю 6.060,00 грн з урахуванням ПДВ замість відсутньої деталі на розукомплектованому вагоні для відновлення експлуатаційної придатності вказаного вагона. Зазначені деталі були оплачені на підставі відповідного платіжного доручення за рахунком-фактурою № СФ-0000151 від 24.06.2019 та отримані позивачем згідно з видатковою накладною № РН-0000127 від 24.06.2019.

Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Виконання робіт у депо підтверджується складеними документами:

1. повідомленням №529 від 03.07.2019 на ремонт вагона №56079163 за формою ВУ-23 М;

2. повідомленням №8218 від 07.07.2019 про приймання вантажних вагонів з ТОв-2 за формою ВУ-36М;

3. дефектною відомістю за формою ВУ-22, з якої вбачається проведення робіт, в т.ч. з встановлення відсутньої деталі - авторегулятора;

4. актом від 17.07.2019 №422/07 виконаних робіт на технічне обслуговування вантажного вагону з відчепленням, подавання та забирання вагону №56079163, та рахунком від 17.04.2019 №422/021 на суму 3.942,12 грн за вказані роботи, оплаченим позивачем на підставі відповідного платіжного доручення;

5. калькуляцією витрат від 10.07.2019 на технічне обслуговування вантажного вагона з відчепленням №56079163 на суму 3.942,12 грн.

Отже, загальна сума витрат, понесених позивачем на ремонт розукомплектованого вагону, склала 10.863,12 грн, з яких: 861,00 грн - витрати на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту відповідно до відомості вагонів, 6.060,00 грн - витрати, понесені на придбання авторегулятора 675 та тяги авторегулятора; 3.942,12 грн - витрати, понесені на технічне обслуговування, подавання та забирання вагону.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 у справі №6-469св10.

Як зазначено у пункті 11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Отже, власні (приватні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають правовий статус "вантажу".

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами пункту 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до пункту 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з пунктом 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Беручи до уваги вище наведене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагону), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагону під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" про стягнення прямих збитків у розмірі 10.863,12 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується заявленої до стягнення суми збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 28.900,00 грн колегія суддів зазначає таке.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Крім того при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як встановлено судом, протиправна поведінка відповідача полягала у вигляді незабезпечення, всупереч нормам частини 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт", пункту 110 Статуту залізниць України, збереження вагона та стала причиною того, що позивач поніс витрати на відновлення технічного стану вагона, оскільки такий вагон не міг використовуватись у господарській діяльності ТОВ "Авантаж Інспект".

З матеріалів справи вбачається, що для проведення ремонтних робіт позивачем були придбані необхідні деталі та направлені для встановлення на вагон до вагонного депо.

Як вбачається із акта загальної форми №44 від 23.02.2019 за формою ГУ-23 на станції Бурштин Львівської залізниці виявлено пошкодження вагона, засвідчено відсутність авторегулятора на вагоні та встановлено наявність підстав для направлення його на ремонт.

Водночас суд встановив, 08.11.2018 між позивач як експедитор та АТ "ДТЕК Західенерго" як замовник уклали Договір №36-ЗЄ-ДЛТ про надання транспортно-експедиторських послуг (далі - Договір №36-ЗЄ-ДЛТ), відповідно до якого час користування вагонами розраховується від моменту віднесення залізницею вагона на відповідальність клієнта до моменту зняття вагона з відповідальності клієнта (п. 4.5.9 Договору №36-ЗЄ-ДЛТ).

Відповідно до протоколу погодження ціни №7 до Договору № 36-ЗЭ-ДЛТ про надання транспортно-експедиторських послуг від 08.11.2018 для визначення вартості послуг експедитора (позивача) у період з 01.06.2019 по 30.06.2019 (включно) застосовуються коригуючі коефіцієнти «К», що забезпечують розрахункову дохідність 1.000,00 грн на один вагон експедитора (позивача) на добу.

Відповідно до протоколу погодження ціни №8 до Договору № 36-ЗЭ-ДЛТ про надання транспортно-експедиторських послуг від 08.11.2018 для визначення вартості послуг експедитора (позивача) у період з 01.07.2019 по 31.07.2019 (включно) застосовуються коригуючі коефіцієнти «К», що забезпечують розрахункову дохідність 700,00 грн на один вагон експедитора (позивача) на добу.

Як вбачається з накладних та № 47293741 та № 45463197, а також заявок на перевезення, позивач здійснював експедирування вантажу в інтересах АТ «ДТЕК Західенерго» із залученням вантажного вагону № 56079163. Однак по прибуттю на станцію Бурштин виявилось, що вагон розукомплектований та не може надалі використовуватись позивачем в інтересах АТ "ДТЕК Західенерго".

Таким чином, незабезпечення АТ "Укрзалізниця" збереження вагона позивача призвело до того, що позивач, який виконував господарські зобов`язання перед АТ "ДТЕК Західенерго" за Договором №36-ЗЄ-ДЛТ, не отримав дохід у період перебування вагона на ремонті.

Позивач вживав заходів для відновлення розукомплектованого вагона з метою його подальшого використання у господарській діяльності (придбав необхідні деталі та направив їх для встановлення на вагони до вагонного депо, здійснив оплату за технічне обслуговування та забирання вагону).

Отже, позивач, за звичайних обставин, якби відповідач забезпечив схоронність (збереження) цілісності вказаного вагона позивача та не направив його для ремонту у депо, міг одержати від АТ "ДТЕК Західенерго" плату за використання вказаного вагону на підставі Договору №36-ЗЄ-ДЛТ про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів залізничним транспортом.

Твердження відповідача з приводу того, що позивач не надав доказів того, що зазначений ним конкретний вагон протягом часу перебування в ремонті повинен був бути задіяний для перевезення вантажів для АТ "ДТЕК Західенерго", ґрунтуються на припущеннях відповідача, не підтверджених належними та допустимими доказами, і спростовуються вище встановленими обставинами та матеріалами справи.

Позивач у позовній заяві наводить розрахунок упущеної вигоди.

Наведений розрахунок містить дату подачі спірного вагону в ремонт (24.06.2019) та дату його завантаження та відправлення в адресу станції Добротвор (27.07.2019) за накладною №45463197, загальну кількість днів простою - 37 днів та розміри плати за використання одного вагона на одну добу (1,000,00 грн у черні 2019 року та 700,0 грн у липні 2019 року).

Розмір упущеної вигоди розраховувався позивачем шляхом множення кількості днів простою вагона (37 діб) на плату за їх використання за одну добу.

Колегія суддів вважає наведений розрахунок вірним частково з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5.6 Договору №36-ЗЭ-ДЛТ від 08.11.2018, укладеного між ТОВ "Авантаж Інспект" та АТ "ДТЕК "Західенерго", датою початку надання послуг за цим договором є дата оформлення порожніх вагонів під завантаження.

Відповідно до наявної у матеріалах справи накладної №39758743 від 08.07.2019 (том 1, а. с. 39) вагон №56079163 уже 08.07.2019 був відправлений зі ст. Коломия Львівської залізниці (з ремонтного депо) на ст. Ароматна Придніпровської залізниці. Відправник - ТОВ "Авантаж Інспект", одержувач - ДТЕК "Павлоградвугілля" під завантаження, про що зазначено у графі накладної 20 (найменування вантажу): "Вагоны железнодородные, перевозимые на своих осях, не поименованые в алфавите. Власний вагон. Власник ООО "Авантаж Інспект". Направляється власнику" під навантаження.

Таким чином, з 08.07.2019 вагон №56079163 уже був задіяний у перевезеннях для надання послуг АТ "ДТЕК "Західенерго".

Отже, позивач безпідставно визначив період невикористання вагону - 37 днів з 20.06.2019 по 27.07.2019, а правильним є період з 20.06.2019 по 07.07.2019 включно.

Відтак розмір упущеної вигоди має бути розрахований наступним чином:

у червні 2019 року - 1.000,00 грн (вартість використання вагону на добу із урахуванням ПДВ у червні 2019 року) х 10 діб (кількість діб перебування вагону у ремонті) = 10.000,00 грн.

у липні 2019 року - 700,00 грн (вартість використання вагону на добу із урахуванням ПДВ у липні 2019 року) х 7 діб (кількість діб перебування вагону у ремонті) = 4.900,00 грн.

Всього 14.900,00 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача збитків у формі упущеної вигоди розмірі 14.900,00 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 20.000,00 грн упущеної вигоди слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" про стягнення з АТ "Укрзалізниця" збитків підлягають частковому задоволенню у сумі 25.763,12 грн.

У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу за супроводження справи, розмір яких складає 8.750,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження об`єму наданих адвокатом послуг, кількості витраченого ним часу і на підтвердження оплати позивачем адвокату визначеної вартості позивач надав акт виконаних робіт (наданих послуг) №25/09 від 25.09.2019, договір про надання правової допомоги від 12.04.2019 №12/04/2019 з додатками та квитанцію до прибуткового касового ордеру №26/09 від 26.09.2019 на суму 8.750,00 грн.

Суд встановив, що Гершман Людмила Володимирівна є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається з акта виконаних робіт (наданих послуг) №25/09 від 25.09.2019, виконавець надав такі послуги з правової допомоги: попередня консультація - 45 хв. (750,00 грн), вивчення матеріалів справи, правовий аналіз - 3 год (3.000,00 грн), підготовка позовної заяви - 5 год (5.000,00 грн) усього на суму 8.750,00 грн.

У відзиві на позов відповідач вважає необґрунтованим витрачений адвокатом час на надання правничої допомоги та неспіврозмірними із фактично наданими послугами.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до частини 5, 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням викладеного у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19).

Разом з тим колегія суддів вважає, що належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, відповідач не надав, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що відповідач не довів відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

При цьому самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 по справі № 910/5410/19.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, апеляційний суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи місцевим судом, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 5.670,00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень відповідач суду не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів встановила наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у визначеному судом розмірі, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за розгляд справи місцевим судом у розмірі 1.244,80 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1.867,21 грн покладаються на відповідача, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд відзначає, що у апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду, у розмірі 10.000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає необґрунтованим витрачений адвокатом час на надання правничої допомоги та неспіврозмірними із фактично наданими послугами.

На підтвердження об`єму наданих адвокатом послуг, кількості витраченого ним часу і на підтвердження оплати позивачем адвокату визначеної вартості позивач надав акт наданих послуг від 10.11.2020, договір про надання правової допомоги від 12.04.2019 №12/04/2019 з додатками та квитанцію до прибуткового касового ордеру №10/11 від 10.11.2020 на суму 10.000,00 грн.

В акті виконаних робіт зафіксовано перелік дій, вчинених адвокатом адвокатського об`єднання на користь позивача для досягнення мети визначеної угодою. Так, актом зафіксовано, що разом на виконання договору адвокатом було витрачено 10 годин юридичної роботи.

Кожна із зафіксованих актом виконаних робіт (дій) стосується розгляду апеляційної скарги і спрямована на досягнення мети позивача.

Матеріалами справи підтверджується виконання саме адвокатом Гершман Л.В. визначених актом виконаних робіт (дій), всі документи підготовлені і, відповідно, підписані саме вказаним адвокатом.

При цьому колегія суддів вважає, що належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справи, відповідач не надав, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що відповідач не довів відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

Самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу, як зазначало вище, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

Оскільки понесені позивачем витрати на правничу допомогу підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги, а саме у розмірі 6.480,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 у справі №910/13837/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2020 у справі №910/13837/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" (65009, м. Одеса, вул. Академічна 20 Б, офіс 8, каб. №3, ідентифікаційний код 39400733) 25.763,12 грн збитків, 1.244,80 судового збору, 5.670,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авантаж Інспект" (65009, м. Одеса, вул. Академічна 20 Б, офіс 8, каб. №3, ідентифікаційний код 39400733) 1.867,21 судового збору за подання апеляційної скарги, 6.480,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13837/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко