ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Справа№ 911/296/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2020 (повний текст складено 03.11.2020)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2020 (повний текст складено 03.11.2020)

у справі №911/296/20 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент"

про стягнення 190440,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" про стягнення заборгованості у розмірі 190440 грн 77 коп., з яких: 140503 грн 42 коп. - борг; 40712 грн 99 коп. - пеня; 3878 грн 42 коп. - 3% річних; 5345 грн 94 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02/01/2018 від 02.01.2018 в частині оплати відповідних послуг, що надавалися у період з 01.01.2018 по 31.12.2019.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що відповідний договір Товариство з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" не підписувало, а наявний на ньому підпис свідчить про використання "факсиміле", що вказує на неукладеність договору. Крім того, відповідач вказував, що позивачем не було надано жодних доказів направлення відповідних рахунків, які передбачені п. 2.6 договору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.09.2020 у справі №911/296/20 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з недоведеності обставин, які є підставою для оплати відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2020 у справі №911/296/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 11.09.2020 у справі №911/296/20 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Судове рішення мотивоване відсутністю підстав для ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з ТОВ "Консент капітал менеджмент" судових витрат у справі №911/296/20, з огляду на те, що під час прийняття рішення 11.09.2020 у справі №911/296/20 господарським судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат та відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладено їх у повному обсязі на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/296/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив порушення судом норм процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що у випадку задоволення апеляційної скарги на рішення суду у даній справі, перегляду підлягає й розподіл судових витрат в межах позову.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" на рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2020 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/296/20; постановлено розгляд апеляційних скарг у даній справі здійснювати без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" на рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2020 залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 190440 грн 77 коп., з яких: 140503 грн 42 коп. - борг; 40712 грн 99 коп. - пеня; 3878 грн 42 коп. - 3% річних; 5345 грн 94 коп. - інфляційні втрати.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2018 р. між ТОВ "Зараз - 10", як управителем, та ТОВ "Консент капітал менеджмент", як власником, було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02/01/2018, відповідно до умов якого управитель зобов`язується надавати власнику послуги з управління багатоквартирним будинком, включаючи допоміжні приміщення і споруди та прибудинкову територію цього будинку для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби співвласників у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а власник зобов`язується сплатити управителю встановлену договором ціну, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням будинком, у разі, коли управитель отримав на такі витрати згоду співвласників.

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна послуг та порядок її розрахунку визначаються в Додатку №1 до даного Договору. Зміна ціни послуг проводиться виключно у порядку, встановленому законом.

Згідно п. 2.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за Договором вносяться власником на поточний рахунок Управителя не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Послуги за цим Договором оплачуються Власником у безготівковій формі через банківські установи шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Управителя незалежно від наявності або відсутності виставленого Управителем рахунку.

Перелік послуг, які надаються власнику, встановлений п 1.2. Договору, серед іншого, містить в собі послуги з постачання електроенергії, а також охорони майна загального користування, включаючи забезпечення контрольно-пропускного режиму на територію житлового комплексу.

Згідно Договору доручення №22 від 01 грудня 2018 р., укладеного між ТОВ "НАО СІСТЕМ", як довірителем, та ТОВ "Зараз - 10", як повіреним, ТОВ "Зараз - 10", будучи управителем багатоквартирних будинків № 26 корпус 2, № 27 та № 28 по вул. Валерія Лобановського, зобов`язалося за винагороду від імені і за рахунок Довірителя протягом усього строку дії Договору забезпечити підготовку та розсилку рахунків на оплату послуг, приймати від споживачів плату за надані довірителем послуги, а також, відповідно до п. 3.2. Договору здійснювати примусове стягнення заборгованості за надані Довірителем послуги, в тому числі в судовому порядку.

Відповідно до п. 4.1. Договору доручення №22, розмір плати за надані послуги, становить 2,00 грн. за 1 метр квадратний площі - для житлових приміщень та 2,50 грн. за 1 метр квадратний площі - для нежитлових приміщень.

29 листопада 2019 р. між ТОВ "НАО СІСТЕМ" та ТОВ "Зараз - 10", як агентом, було укладено Договір №01/12/19-10, за умовами якого, ТОВ "НАО СІСТЕМ" зобов`язалося надавати власникам (фізичним та юридичним особам, які мають право власності на житлове та або нежитлове приміщення та є співвласниками багатоквартирних будинків 26/2, 27, 29 по вул. Валерія Лобановського) послуги із забезпечення контрольно-пропускного режиму (надалі - КПР) та охорони території, що входить до складу комплексної забудови Житлового комплексу "Чайка", а ТОВ "Зараз - 10" у свою чергу зобов`язалося вести абонентський облік власників, формувати та розсилати власникам відповідні рахунки на оплату наданих послуг, приймати від власників плату, здійснювати щомісячний облік розрахунків, а також проводити судово-претензійну роботу, з метою стягнення заборгованості за надані послуги.

Додатком 1 до Договору №01/12/19-10 від 29.11.2019 встановлено ціну послуг із забезпечення контрольно-пропускного режиму та охорони території - 3,00 грн без ПДВ за 1 кв. м. загальної площі для житлових приміщень (квартир) та 3,50 грн. без ПДВ за 1 кв.м. загальної площі для нежитлових приміщень.

Позивач стверджує, що неодноразово направляв відповідачу претензії з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги, проте відповідач вказані претензії залишив без задоволення, заборгованість не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

На підтвердження наявної у відповідача заборгованості за Договором, позивачем до позовної заяви додано довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг станом на 31.12.2019, у відповідності до якої розмір заборгованості відповідача за послуги, отримані у період з 01.01.2018 по 31.12.2019 складає 140503,42 грн та включає в себе: заборгованість зі сплати послуг з управління багатоквартирним будинком на суму 124301,52 грн; заборгованість зі сплати електроенергії на суму 16,80 грн; заборгованість зі сплати послуг з забезпечення контрольно-пропускного режиму та охорони території, на суму 1615,10 грн.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Як передбачено статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", співвласник зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем.

Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: 1) перелік послуг; 2) права і обов`язки сторін; 3) ціна на послуги; 4) строк дії договору.

Статтею 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають:

1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;

2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;

2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності;

3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення;

4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Як вбачається з відзиву на позов та відзиву на апеляційну скаргу, товариством заперечується факт підписання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" Товстухою С.В. договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02/01/2018 від 02.01.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставо виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ГПК України).

"Факсиміле" позначають печатку (кліше), за допомогою якої відтворюють підпис особи.

Отже, для застосування факсимільного підпису для оформлення правочинів, вчинення інших господарських операцій, необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Саме таким способом закріплюється юридична сила факсиміле як особистого підпису і засвідчені ним документи вважатимуться укладеними відповідно до вимог законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №910/4050/17, від 28.04.2020 у справі №902/452/19).

Проаналізувавши зміст Договору, суд зазначає, що останній не містить у собі положень щодо використання факсиміле, а окрема угода, в якій би сторонами було досягнуто згоди щодо такого використання позивачем суду надано не було.

Дані обставини вказують на неукладеність договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02/01/2018 від 02.01.2018, а тому даний договір не береться судом до уваги.

Між тим, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг у період з 01.01.2018 по 31.12.2019.

При цьому, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19.

Звертаючись з позовом у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" надало довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг станом на 31.12.2019. Між тим, позивачем не зазначено, якими саме доказами підтверджується факт надання відповідних послуг позивачем у спірний період, споживання таких послуг відповідачем, не зазначено і те, чи направлялися на адресу відповідача рахунки для оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з метою проведення оплати спожитих послуг. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем не доведено обставин, які є підставою для оплати відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат; суд апеляційної інстанції не вбачає процесуальних порушень при постановленні судом додаткового рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що під час прийняття рішення суду у справі №911/296/20 господарським судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат та відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладено їх у повному обсязі на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2020 покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 10" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 11.09.2020 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/296/20 залишити без змін.

Матеріали справи №911/296/20 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова