ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Справа№ 910/6001/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 р.

у справі № 910/6001/20 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігоо"

про стягнення 10 823,11 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігоо", в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігоо" борг у загальній сумі 10823,11 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 2195/1718-ТЕ-41 постачання природного газу від 25.09.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігоо" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 8290 грн 08 коп, 3% річних у розмірі 1771 грн 28 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1954 грн 06 коп, а всього 12015 (дванадцять тисяч п`ятнадцять) грн 42 (сорок дві) коп. В решті позову відмовлено

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20 в частині відмови у стягненні пені у сумі 761,75 грн та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігоо" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені у розмірі 761,75 грн. Також, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя),Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20 - залишено без руху. Акціонерному товариству ""Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі 3 153 грн.

03.12.2020р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20 посилаючись на те, що повний текст рішення від 09.10.2020 року у справі №910/6001/20 було отримано скаржником 22.10.2020 року, що підтверджується відміткою скаржника про отримання та поштовим повідомленням, що знаходиться у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20 та поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 року по справі № 910/6001/20. Роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції справа № 910/6001/20 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігоо" (споживач) укладено договір № 2195/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 р.р. природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. розділу 1 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 560,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб.м.): жовтень - 60,0, листопад - 100,0, грудень - 100,0, IV квартал 2017 - 260,0, січень - 100,0, лютий - 100,0, березень - 100,0, І квартал 2018 - 300,0.

Згідно із п.п. 5.1., 5.2., 5.4. розділу 5 договору ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами також укладено додаткові угоди до договору постачання природного газу від 25.09.2017 № 2195/1718-ТЕ-41.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 сторонами погоджено внести зміни до договору п. 3.4. розділу 3 договору, п. 6.1. розділу 6 в частині незміни строків та умов розрахунків за цим договором, до п. 8.2., п. 8.3. розділу 8 договору, п.п. 4 п. 11.3. розділу 11 договору.

З урахуванням змін до п. 8.2. розділу 8 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Додатковою угодою № 2 від 03.04.2018 сторонами погоджено, що постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 50,0 тис. куб.м., у тому числі по місцях (тис.куб.м.): квітень - 30,0, травень - 20,0, всього 50,0. Також, сторонами за даною додатковою угодою внесено зміни щодо тсроку дії договору та визначено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 3 від 04.06.2018 сторонами погоджено обсяг куб.м. природного разу, який передається по місяцях: червень - 20,0, липень - 20,0, всього - 40,00, а також продовжено строк дії договору до 31.07.2018 (включно).

Додатковою угодою № 4 від 03.08.2018 сторонами погоджено обсяг куб.м. природного разу, який передається в період з 01.08.2018 по 31.08.2018 - 20,0 тис. куб.м., а також продовжено строк дії договору до 31.08.2018 (включно).

Додатковою угодою № 5 від 03.08.204.09.2018018 сторонами погоджено обсяг куб.м. природного разу, який передається в період з 01.09.2018 по 30.09.2018 - 20,0 тис. куб.м., а також продовжено строк дії договору до 30.09.2018 (включно).

Відповідно до п.п. 3.7., 3.10. розділу 3 договору приймання-передачі природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяця постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів природного газу. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяця.

За період поставки позивачем природного газу на користь відповідача сторонами складено та підписано такі акти приймання-передачі природного газу, а відповідачем проведено наступні оплати за даними актами:

1. акт від 31.10.2017 приймання-передачі природного газу за жовтень 2017 року на загальну суму 112203,17 грн (відповідачем проведено сплату 06.11.2017 у розмірі 38203,17 грн та 17.11.2017 - у розмірі 74000,00 грн);

2. акт від 30.11.2017 приймання-передачі природного газу за листопад 2017 року на загальну суму 257361,56 грн (відповідачем проведено сплату 05.12.2017 у розмірі 7361,56 грн, 15.12.2017 - 75000,00 грн, 22.12.2017 - 74000,00 грн, 03.01.2018 - 75000,00 грн, 05.01.2018 сплачено 26000,00 грн);

3. акт від 31.12.2017 приймання-передачі природного газу за грудень 2017 року на загальну суму 311049,48 грн (відповідачем проведено сплату 10.01.2018 у розмірі 18049,48 грн, 22.01.2018 - 63000,00 грн, 29.01.2018 - 45000,00 грн, 02.02.2018 - 25000,00 грн, 13.02.2018 - 160000,00 грн);

4. акт від 31.01.2018 приймання-передачі природного газу за січень 2018 року на загальну суму 352425,88 грн (відповідачем проведено сплату 01.03.2018 у розмірі 39425,88 грн, 05.03.2018 - 28000,00 грн, 07.03.2018 - 181000,00 грн, 12.03.2018 - 61000,00 грн, 14.03.2018 - 43000,00 грн);

5. акт від 28.02.2017 приймання-передачі природного газу за лютий 2018 року на загальну суму 344028,43 грн (відповідачем проведено сплату 28.03.2018 у розмірі 84028,43 грн, 03.04.2018 - 25000,00 грн, 05.04.2018 - 185000,00 грн, 12.04.2018 - 20000,00 грн, 18.04.2018 - 30000,00 грн);

6. акт від 31.03.2018 приймання-передачі природного газу за березень 2018 року на загальну суму 339811,92 грн (відповідачем проведено сплату 08.05.2018 у розмірі 60811,92 грн, 11.05.2018 - 35000,00 грн, 16.05.2018 - 100000,00 грн, 22.05.2018 - 64000,00 грн, 25.05.2018 - 30000,00 грн, 01.06.2018 - 30000,00 грн, 05.06.2018 - 20000,00 грн);

7. акт від 30.04.2018 приймання-передачі природного газу за квітень 2018 року на загальну суму 89786,26 грн (відповідачем проведено сплату 05.06.2018 у розмірі 29786,26 грн, 13.06.2018 - 20000,00 грн, 21.06.2018 - 20000,00 грн, 05.07.2019 - 20000,00 грн);

8. акт від 31.05.2018 приймання-передачі природного газу за травень 2018 року на загальну суму 41038,37 грн (відповідачем проведено сплату 05.07.2018 у розмірі 21038,37 грн, 12.07.2018 - 20000,00 грн);

9. акт від 30.06.2018 приймання-передачі природного газу за червень 2018 року на загальну суму 35772,17 грн (відповідачем проведено сплату 27.07.2018 у розмірі 5772,17 грн, 01.08.2018 - 20000,00 грн, 02.08.2018 - 10000,00 грн);

10. акт від 31.07.2018 приймання-передачі природного газу за липень 2018 року на загальну суму 32356,26 грн (відповідачем проведено сплату 06.09.2018 у розмірі 32356,26 грн);

11. акт від 31.08.2018 приймання-передачі природного газу за серпень 2018 року на загальну суму 41382,34 грн (відповідачем проведено сплату 04.10.2018 у розмірі 40382,34 грн, 24.10.2018 - 1000,00 грн);

12. акт від 30.09.2018 приймання-передачі природного газу за вересень 2018 року на загальну суму 37569,08 грн (відповідачем проведено сплату 07.11.2018 у розмірі 9569,08 грн, 08.11.2018 - 28000,00 грн).

Загальна вартість поставленого природного газу за вказаними актами складає 1 994 784,92 грн.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначені Законом України "Про ринок природного газу" (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи, підтверджується факт укладення між сторонами договору № 2195/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод, погоджено поставку позивачем як постачальником природного газу та оплату вартості останнього з боку відповідача як споживача.

Судом встановлено та підтверджено актами приймання-передачі природного газу від від 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2017, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018 позивачем здійснено на користь відповідача, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 1 994 784,92 грн.. Вказані акти підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень.

Відповідачем здійснено на користь позивача сплату вартості поставленого природного газу у загальному розмірі 1 994 784,92 грн, про що свідчать виписки по банківському рахунку позивача, при цьому оплата за підписаними актами приймання-передачі проведено починаючи з листопада 2017 року з порушенням строків оплати.

Відповідачем не спростовано факту поставки позивачем на користь відповідача природного газу на загальну вартість 1 994 784,92 грн., так і факту порушення строків проведення оплат.

Позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню у розмірі 9051,83 грн, 3% річних у розмірі 1771,28 грн.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з місцевим судом про їх правомірність та стягнення з відповідача на користь позивача 1771,28грн. трьох відсотків річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо нарахування позивачем до сплати відповідачу суми пені починаючи з листопада 2017 року до вересня 2018 року, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 72948,27 грн. за жовтень - січень 2018 року з урахуванням строків розрахунків визначених договором та здійснених відповідачем оплат.

Колегія суддів погоджується з розрахунком пені в розмірі 8290,08 грн. суду першої інстанції щодо несвоєчасної оплати відповідачем природного газу поставленого за період з листопада 2017 року до квітня 2018 року.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обставини викладені Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2020 р. у справі № 910/6001/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального прав, у зв`язку із чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2020 р. у справі № 910/6001/20 - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2020 р. у справі № 910/6001/20.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 15.02.2021року.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець