ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2021 справа № 914/3259/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. за участю секретаря судового засідання Зусько І.С. розглянув в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал», м. Львів

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький парк», м. Львів

про визнання недійсним пунктів 6.3. та 6.4 Партнерського договору №1/19 від 04.09.2019

за участю представників:

від позивачів: не з`явився

від відповідача: Бриковська Д.О., Плоп А.Л.

Судові процедури

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький парк» про визнання недійсним пунктів партнерського договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.12.2020 справу №914/3259/20 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 21.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2021.

В судовому засіданні 12.01.2021 суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 02.02.2021.

В судовому засіданні 02.02.2021 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 12.02.2021.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 12.02.2021 не забезпечив. 12.02.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача вх.№3406/21 про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, відповідно до якого позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Представники відповідача в судове засідання 12.02.2021 з`явились, проти задоволення позову заперечили повністю з підстав, наведених у відзиві (вх.№36971/20 від 29.12.2020) на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Позиція позивача

На думку позивача, пункти 6.3. та 6.4. Партнерського договору №1/19 від 04.09.2019, укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький парк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ», передбачають подвійне стягнення штрафу, за неналежне виконання одного і того ж пункту партнерського договору 3.2., що не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України. Вказаною статтею Конституції України встановлюється, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач вважає, що пункти: 6.3. і 6.4. Партнерського договору №1/19 від 04.09.2019 року суперечать ст. 61 Конституції України, а відтак мають бути визнанні недійсними.

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві (вх.№36971/20 від 29.12.2020) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише після того, як ОСББ «Хмельницький парк» звернулося з позовом до ТОВ «МС Імперіал» про стягнення штрафу за порушення строків виконання зобов`язання за партнерським договором (справа №914/3012/20). На думку відповідача, позов в даній справі про визнання недійсними пунктів партнерського договору поданий ТОВ «МС Імперіал» лише з метою уникнення відповідальності за порушення зобов`язань, передбачених партнерським договором №19/1 від 04.09.2019.

Крім того, відповідач зазначив, що оспорюваними пунктами Партнерського договору передбачено відповідальність за кожне окреме порушення строків, щодо окремих секцій будинку (під`їздів будинку), у передбачених договором розмірах за кожне окреме порушення. Отже, за кожним окремим правопорушенням передбачено окрему відповідальність, яку позивач підписавши договір на вказаних умовах зобов`язався понести за неналежне виконання положень договору. Тобто, в даному випадку про подвійну відповідальність за одне і теж порушення взагалі не йдеться, а відповідно пункти 6.3. та 6.4. партнерського договору не порушують приписи ст. 61 Конституції України.

Обставини справи

04.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ» (Сторона-1) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький парк» (Сторона-2) укладено Партнерський договір №1/19 (Партнерський договір).

Відповідно до п.3.2. Партнерського договору Сторони погодили, що загальна тривалість виконання робіт, з моменту виконання п. 3.1 цього Розділу, встановлюється до:

3.2.1 завершення будівельних робіт у секціях Л, М - до 30 вересня 2019 включно;

3.2.2 завершення будівельних робіт у секціях Н, П - до 15 листопада 2019 включно;

3.2.3 завершення інших робіт, у строки, визначені Додатками № 1 та № 2 до даного договору.

Згідно з п.3.3. Договору Сторони погодили, що остаточним терміном виконання робіт, вказаних у Додатках №1 та №2, є до « 31» березня 2020 року включно.

Розділом VI Партнерського договору передбачено відповідальність сторін.

Так, пунктом 6.3. Партнерського договору передбачено, що у разі порушення термінів виконання робіт, які визначені підпунктами 3.2.1, 3.2.2 пункту 3.2, більше, ніж на 45 (сорок п`ять) календарних днів, Сторона-1 одноразово сплачує Стороні-2 штраф у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), за порушення термінів виконання робіт у кожній секції, незалежно від кількості таких порушень.

Відповідно до п.6.4. Партнерського договору, у разі порушення термінів виконання інших робіт, які визначені підпунктом 3.2.3 пункту 3.2, більше, ніж на 45 (сорок п`ять) календарних днів, Сторона-1 одноразово сплачує Стороні-2 штраф у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), за порушення терміну виконання інших робіт, незалежно від кількості таких порушень.

На думку позивача, пункти 6.3. та 6.4. Партнерського договору передбачають подвійне стягнення штрафу, за неналежне виконання одного і того ж пункту партнерського договору 3.2., що не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України.

Відповідач заперечуючи проти позову, вказує, що пунктами 6.3. та 6.4. Партнерського договору передбачено відповідальність за кожне окреме порушення строків, щодо окремих секцій будинку (під`їздів будинку), у передбачених договором розмірах за кожне окреме порушення, а відповідно пункти 6.3. та 6.4. партнерського договору не порушують приписи ст. 61 Конституції України.

Позиція суду

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами Партнерського договору №1/19 від 04.09.2019.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Розділом VI Партнерського договору передбачено відповідальність сторін.

Зокрема, пунктом 6.3. Партнерського договору передбачено, що у разі порушення термінів виконання робіт, які визначені підпунктами 3.2.1, 3.2.2 пункту 3.2, більше, ніж на 45 (сорок п`ять) календарних днів, Сторона-1 одноразово сплачує Стороні-2 штраф у розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), за порушення термінів виконання робіт у кожній секції, незалежно від кількості таких порушень.

Відповідно до п.6.4. Партнерського договору, у разі порушення термінів виконання інших робіт, які визначені підпунктом 3.2.3 пункту 3.2, більше, ніж на 45 (сорок п`ять) календарних днів, Сторона-1 одноразово сплачує Стороні-2 штраф у розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), за порушення терміну виконання інших робіт, незалежно від кількості таких порушень.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст. 218 ГК України).

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, проаналізувавши положення пунктів 6.3. та 6.4. Партнерського договору, суд дійшов висновку, що ними передбачено відповідальність у вигляді штрафу за порушення різних пунктів договору (окремих зобов`язань за Договором), а саме:

- пунктом 6.3. - за порушення термінів виконання робіт згідно підпунктів 3.2.1, 3.2.2 пункту 3.2. більше, ніж на 45 (сорок п`ять) календарних днів - штраф у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок);

- пунктом 6.4. - за порушення термінів виконання інших робіт, які визначені підпунктом 3.2.3 пункту 3.2, більше, ніж на 45 (сорок п`ять) календарних днів - штраф у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Таким чином, твердження позивача про те, пункти 6.3. та 6.4. Партнерського договору передбачають подвійне стягнення штрафу, за неналежне виконання одного і того ж пункту партнерського договору 3.2., не заслуговують на увагу.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що пункти 6.3. та 6.4. партнерського договору не порушують приписи ст. 61 Конституції України, оскільки ними передбачено відповідальність за кожне окреме порушення строків, щодо окремих секцій будинку (під`їздів будинку), у передбачених договором розмірах за кожне окреме порушення.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину.

Відповідно частини 1, 2, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Уклавши Партнерський договір сторони досягли згоди щодо його умов, вільно, на власний розсуд визначили та погодили, зокрема, і положення щодо відповідальності у випадку неналежного виконання тих чи інших умов Договору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати

За звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням №65 від 09.12.2020.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на позовну заяву відповідачем вказано про понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн. На підтвердження понесених витрат відповідачем долучено копії Угоди №20/025 про надання правової допомоги від 10.11.2020, Акту №1 приймання-передачі виконаної роботи від 23.12.2020 згідно угоди №20/025 про надання правової допомоги від 10.11.2020, рахунку №23/12/20 від 23.12.2020 на суму 2000,00 грн та платіжного доручення №247 від 24.12.2020 на суму 2000,00 грн про підтвердження оплати наданих послуг. З Акту №1 приймання-передачі виконаної роботи від 23.12.2020 вбачається, що згідно угоди №20/025 про надання правової допомоги від 10.11.2020 адвокатом надано послуги ознайомлення з тестом позовної заяви, підготовки та подання відзиву на позовну заяву у справі №914/3259/20 на загальну суму 2000,00 грн. Повноваження адвоката підтверджуються долученими копіями свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №001190 від 26.10.2018 та ордером на надання правничої допомоги №1048371 від 23.12.2020.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 статті 126 ГПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 р. у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 р. у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 р. у справі №5023/5587/12).

Водночас, відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд дійшов висновку, що понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн є дійсними та необхідними, повністю співмірними зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 2000,00 грн судових витрат у вигляді професійної правової (правничої) допомоги, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критеріям співмірності.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал» (79005, Львівська обл., місто Львів, ПРОСПЕКТ ТАРАСА ШЕВЧЕНКА, будинок 7; ідентифікаційний код 39087340) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хмельницький парк» (79037, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 230А; ідентифікаційний код 42953936) 2000,00 грн (дві тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.02.2020.

Суддя Р.А. Кидисюк