ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" лютого 2021 р. Справа№ 911/1923/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коробенка Г.П.
суддів: Агрикової О.В.
Чорногуза М.Г.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020
у справі №911/1923/20 (суддя Лилак Т.Д.)
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 29444,07 грн,
ВСТАНОВИВ:

Моторно (транспортне) Страхове бюро України звернулось до Господарського суду Київської області з позовом Військової частини НОМЕР_1 про стягнення в порядку регресу 29444,07 грн виплаченого страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог Моторно (транспортне) Страхове бюро України посилається на те, що відповідач є роботодавцем ОСОБА_1 (особи, з вини якої заподіяна шкода у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків). Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на дату скоєння ДТП, позивач здійснив виплату коштів на відшкодування завданої шкоди власнику постраждалого в ДТП авто та набув право вимоги на таке відшкодування за рахунок відповідача у примусовому порядку.
Рішенням Господарського суду Київської області від 08.09.2020 у справі №911/1923/20 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.
Судове рішення мотивоване недоведеністю позивачем належними доказами обставин перебування водія ОСОБА_1 у трудових відносинах на момент скоєння ДТП з відповідачем (наказу про прийняття на роботу, трудової книжки водія, табелю обліку робочого часу посадової інструкції тощо) та завдання шкоди під час виконання водієм трудових (службових) обов`язків (подорожній лист, наказ про закріплення за водієм службового автомобіля, наказ про направлення у відрядження тощо).
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 у справі №911/1923/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що місцевим господарським судом всупереч положенням законодавства не взято до уваги преюдиційність встановлених в постанові Жашківського районного суду Черкаської області у справі №693/407/18 від 18.05.2018 фактів та обставин щодо належності автомобіля КРАЗ 63221 д.н.з. НОМЕР_2 за військовою частиною НОМЕР_1 , місця роботи винуватця ДТП Збройні Сили України в/ч НОМЕР_1 , посаду винуватця ДТП старший водій ЗСУ в/ч НОМЕР_1 .
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 у справі №911/1923/20. Постановлено розгляд справи здійснювати без участі учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2020, для розгляду апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України у справі №911/1923/20 у зв`язку із перебуванням на лікарняному суддів Козир Т.П., Кравчука Г.А. сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2020 постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги по суті спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий суддя, доповідач), суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г., яка призначена протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.12.2020; апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
15.04.2018 о 18 год 20 на автодорозі Західний об`їзд міста Львова 4 км + 900 м водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , працюючий старшим водієм В/Ч НОМЕР_1 ЗСУ, керуючи автомобілем КРАЗ 63221, д.н. НОМЕР_3 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем CHEVROLET CRUZE д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням громадянки ОСОБА_2 (власник постраждалого в ДТП авто - ОСОБА_3 ), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 18 травня 2018 року у справі №693/407/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Як зазначено в повідомленні про ДТП від 17 квітня 2018 року, складеному на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 044488 від 15 квітня 2018 року, на момент скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) автомобіль КРАЗ 63221, д.н. НОМЕР_3 , належав В/Ч НОМЕР_1 , страховий поліс на вказаний транспортний засіб був відсутній, що підтвердилося витягом з Централізованої бази даних МТСБУ станом на 15.04.2018.
Згідно з Полісом №АК/8175291 постраждалий транспортний засіб Chevrolet Cruze, державний номерний знак НОМЕР_4 застрахований на термін 27.02.2018 до 26.02.2019 в Львівській обласній дирекції ПрВТ УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп страхувальником ОСОБА_3 .
МТСБУ доручило аварійному комісару ОСОБА_4 надати послуги врегулювання справи (аварійного комісара).
З наявного в матеріалах справи звіту №1216 Про оцінку автомобіля CHEVROLET CRUZE д.н.з. НОМЕР_4 , складеного 23 травня 2018 року, виконаного на замовлення МТСБУ, вбачається, що вартість відновлювального ремонту постраждалого в ДТП авто з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників складає 28624,07 грн без врахування ПДВ.
Власник постраждалого в ДТП автомобіля в особі уповноваженого представника - Приватного підприємства Інтер-Ріск Міжнародне врегулювання збитків 2 липня 2018 року звернувся до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно до ст. 35 та п. 41.2 ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як стверджує позивач, ним було вжито всіх заходів, що встановлені чинним законодавством для виплати страхового відшкодування по ДТП. Розмір регламентної виплати (страхового відшкодування), виплаченого постраждалому ОСОБА_3 склав 28624,07 грн, що відповідає встановленій вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ, виплата якої підтверджується платіжним дорученням № 992848 від 29.08.2018 та Наказом № 8217 від 28.08.2018 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Розмір витрат на встановлення розміру шкоди, сплачені аварійному комісару склав 820,00 грн, факт здійснення оплати підтверджується платіжним дорученням № 909624 від 26 червня 2018 року.
Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування).
Як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідач є роботодавцем ОСОБА_1 , позовні вимоги обґрунтовує ст.1172 Цивільного кодексу України.
В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.
Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди працював старшим водієм ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , а також того, що дорожньо-транспортна пригода відбулась та відповідно завдана шкода спричинена під час виконання ОСОБА_1 своїх трудових (службових) обов`язків (зокрема, подорожнього листа, наказу про закріплення за водієм службового автомобіля, наказу про направлення у відрядження, наказу про прийняття на роботу, трудової книжки водія, табелю обліку робочого часу посадової інструкції тощо).
Не встановлено даних обставин й Жашківським районним судом Черкаської області під час розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Також матеріали справи не містять належних доказів того, що власником транспортного засобу КРАЗ 63221, д.н. НОМЕР_3 була Військова частина НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено обставин перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з відповідачем на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди та завдання шкоди ОСОБА_1 саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог та відповідно про відмову в позові.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 у справі №911/1923/20 залишити без змін.
Матеріали справи №911/1923/20 повернути Господарському суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз