ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"15" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/348/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

розглянувши заяву приватного підприємства «ЕМ КОМПАНІ» /42490883, адреса - 67725, Одеська обл., Білгород-Дністровський р., с. Салгани, вул. Шабська, 7, e-mail: / про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-10/21 від 12.02.2021 року/ у справі № 916/348/21

до: товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОКАР» /, адреса - 02232, м. Київ, вул. Миколи Закревського, 97-а/

про стягнення коштів у розмірі 18 128,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

12.02.2021 року приватне підприємство «ЕМ КОМПАНІ» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-10/21/, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту в межах суми позову у розмірі 18 128,80 грн. на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОКАР» та знаходяться на його рахунках у фінансових установах, у тому числі, що знаходяться на рахунках відокремлених підрозділів (філій) товариства, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем при виконанні ухвали;

- накладення арешту в межах суми позову у розмірі 18 128,80 грн. на все рухоме майно товариства, у тому числі, на майно, яким наділені відокремлені підрозділи (філії) товариства.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що 08.10.2019 року між ПП «ЕМ КОМПАНІ» та ТОВ «ТЕПЛОКАР» укладено договір поставки № 08/10/2019, за умовами якого товариство зобов`язалося поставити та передати товари у власність підприємства в обумовлені строки. ПП «ЕМ КОМПАНІ» згідно з рахунком на оплату № 14-10 від 08.10.2019 року оплатило повну вартість поставки товару, а саме у розмірі 84 480,00 грн. Однак, ТОВ «ТЕПЛОКАР» здійснило поставку товару не у повному обсязі. ПП «ЕМ КОМПАНІ» зверталося до товариства з претензіями, відповіді на які не було отримано.

Вказані обставини дають підстави заявнику для звернення із позовною заявою до ТОВ «ТЕПЛОКАР» про розірвання договору поставки та повернення безпідставно набутих коштів.

Оскільки ТОВ «ТЕПЛОКАР» відмовляється у добровільному порядку виконати зобов`язання за договором, ігнорує претензії ПП «ЕМ КОМПАНІ», заявник змушений звертатися до суду із заявою про забезпечення позову. Заявник зауважує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заявник вказує, що накладення арешту на рахунки та майно є ефективним заходом захисту прав та інтересів заявника.

Заявник вказує, що відсутня необхідність у застосуванні судом зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правилами ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9).

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Судом встановлено, що 08.10.2019 року між ПП «ЕМ КОМПАНІ» /покупець/ та ТОВ «ТЕПЛОКАР» /постачальник/ укладено договір поставки № 08/10/2019, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати товари у власність, в зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар в асортименті, кількості та за цінами, у відповідності з заявками та специфікаціями, які ж невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, що вказані в п. 2.3 даного договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що доставка товару покупцеві здійснюється постачальником відповідно до заявок покупця. Обов`язок по поставці товару у постачальника перед покупцем виникає з моменту винесення 100 % передоплати, передбаченої в п. 2.3.1 цього договору.

Покупець наперед оплачує 100 % вартості відповідної партії товару впродовж 3х банківських днів наступного дня за днем отримання специфікації /п.2.3.1 договору/.

Покупець відправляє постачальникові заяву. Постачальник впродовж трьох робочих днів приймає заявку до виконання, шляхом направлення покупцеві специфікації та рахунку-фактури. З моменту підписання специфікації покупцем, і після її відправки постачальникові, вона є обов`язковою для виконання сторонами /п. 3.1 договору/.

Пунктом 3.2 договору узгоджено, що перехід права власності і ризиків на товар переходить до покупця у момент фактичної передачі товару уповноваженій особі на складі покупця, та після підпису всіх товару-супровідних документів.

Таким чином, судом встановлено, що місцем виконання договору є склад покупця ПП «ЕМ КОМПАНІ».

Згідно ч. 5 ст. 29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З урахуванням вказаного, господарський суд зазначає, що заявником вірно визначено підсудність спору, оскільки спір підсудний Господарському суду Одеської області.

08.10.2019 року між сторонами договору підписано специфікацію № 1 на поставку товару на загальну суму 84 480,00 грн.

08.10.2019 року ТОВ «ТЕПЛОКАР» виставило ПП «ЕМ КОМПАНІ» рахунок на оплату № 14-10.

10.10.2019 року ПП «ЕМ КОМПАНІ» перерахувало на рахунок ТОВ «ТЕПЛОКАР» кошти у розмірі 84 480,00 грн., що вбачається із платіжного доручення № 973 від 10.10.2019 року.

Судом досліджено надану заявником видаткові накладні № 18-10 від 18.10.2019 року на суму 66 355,20 грн.

Також заявником до матеріалів заяви додано докази направлення 05.12.2019 року ТОВ «ТЕПЛОКАР» претензії по договору поставки № 08/10/2019 від 08.10.2019 року.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, всупереч положенням статей 74, 136 Господарського процесуального кодексу України заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних припущеннях.

Суд зауважує, що факт ухилення ТОВ «ТЕПЛОКАР» від виконання зобов`язань за спірним договором не може бути безумовною підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань ТОВ «ТЕПЛОКАР» є предметом спору, що потребує доведення, тому не можна розглядати твердження заявника ПП «ЕМ КОМПАНІ», як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

Згідно з ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

З урахуванням вказаного, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення заяви ПП «ЕМ КОМПАНІ» та вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви приватного підприємства «ЕМ КОМПАНІ» /про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-10/21 від 12.02.2021 року/ у справі № 916/348/21.

Керуючись ст. ст. 136, 137, ч. 8 ст. 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви приватного підприємства «ЕМ КОМПАНІ» /про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-10/21 від 12.02.2021 року/ у справі № 916/348/21.

Ухвала складена та підписана 15.02.2021 року.

Ухвала набрала законної сили 15.02.2021 року та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 254, 255 ГПК України.

Суддя Н.Д. Петренко