ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 справа № 914/3138/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Приватного підприємства «Торговий Дім «Ватра-Центр», м. Херсон

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати», м. Новий Розділ, Львівська область

про стягнення 75 025,68 грн

за участю представників: не викликалися

Обставини розгляду справи.

02.12.2020 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Торговий Дім «Ватра-Центр», м. Херсон до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати», м. Новий Розділ, Львівська область про стягнення 75 025,68 грн.

Ухвалою від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань.

06.01.2021 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати», м. Новий Розділ, Львівська область надійшов відзив на позовну заяву (вх. №313/21 від 06.01.2021).

20.01.2020 через канцелярію суду від Приватного підприємства «Торговий Дім «Ватра-Центр», м. Херсон надійшла відповідь на відзив (вх. №1288/21 від 20.01.2021).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом і від них не надходило жодних заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін, дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві, відзиві на позовну заяву та відповіді на відзив поясненнях, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки продукції №1, на виконання умов якого відповідачу згідно накладних було передано у власність товар на загальну суму 815 414,52 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, заборгованість становить 57 680,00 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати, позивачем нараховано пеню в сумі 14 589,52 грн, 3% річних в сумі 2 756,16 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 75 025,68 грн.

У поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що пеня позивачем нарахована з порушенням вимог, встановлених ч. 2 ст. 232 ГК України, а тому нарахування пені за період часу з 02.08.2020 по 02.10.2020 в сумі 2 692,89 є безпідставним. Також заборгованість виникла за відсутності вини відповідача, зокрема, у зв`язку із запровадженням загальнодержавного карантину. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 11 161,62 грн та 3% річних в сумі 2 756,16 грн слід відмовити.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

09.01.2019 між Приватним підприємством «Торговий Дім «Ватра-Центр» (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати» (покупцем) було укладено договір поставки продукції №1 та специфікації до нього.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язувався поставити та передати у власність покупцеві продукцію, визначену у специфікаціях до цього договору (далі - продукція), а покупець (відповідач) зобов`язувався прийняти та оплатити продукцію.

Додатками до вищевказаного договору сторонами були підписані специфікація №1 від 09.01.2019 на суму 90 582,12 грн, специфікація №2 від 17.01.2019 на суму 159 850,80 грн, специфікація №3 від 11.04.2019 на суму 159 850,80 грн, специфікація №4 від 23.04.2019 на суму 159 850,80 грн, специфікація №5 на суму 43 800,00 грн, специфікація №6 від 27.09.2019 на суму 43 800,00 грн, специфікація №7 від 26.12.2019 на суму 157 680,00 грн.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив відповідачу згідно видаткових накладних №В_002257 від 29.12.2018 на суму 90 582,12 грн, №В_000250 від 04.03.2019 на суму 159 850,80 грн, №В_000535 від 24.04.2019 на суму 159 850,80 грн, №В_000739 від 27.05.2019 на суму 159 850,80 грн, №В_001387 від 26.09.2019 на суму 43 800,00 грн, №В_001571 від 29.10.2019 на суму 43 800,00 грн, №В_002013 від 27.12.2019 на суму 157 680,00 грн товар, загальна вартість якого склала 815 414,52 грн.

Відповідно до п. 4.5. договору оплата за кожну партію продукції, яка підлягає поставці, здійснюється (якщо інше не встановлено в специфікації на відповідну партію продукції) в наступному порядку:

- 50% від вартості партії продукції протягом 3 банківських днів з дати підписання сторонами специфікації на оплачувану партію продукції;

- 50% від загальної вартості продукції відповідно до специфікації остаточний розрахунок протягом 3 банківських днів з моменту виготовлення продукції.

Умови оплати, зазначені в специфікації на оплачувану партію продукції, мають пріоритетне значення по відношенню до умов цього пункту договору.

Пунктом 4.1. специфікації №7 від 26.12.2019 встановлено, що 100% вартості продукції відповідно до даної специфікації оплачуються протягом 35 календарних днів з моменту поставки продукції.

21.05.2020 позивач звернувся до відповідача із претензією за вих. №5 від 21.05.2020 про оплату заборгованості. Відповідачем вказана претензія залишена без розгляду.

Як ствердив позивач, відповідач вартість товару, який був отриманий згідно видаткових накладних №В_002257 від 29.12.2018 на суму 90 582,12 грн, №В_000250 від 04.03.2019 на суму 159 850,80 грн, №В_000535 від 24.04.2019 на суму 159 850,80 грн, №В_000739 від 27.05.2019 на суму 159 850,80 грн, №В_001387 від 26.09.2019 на суму 43 800,00 грн, №В_001571 від 29.10.2019 на суму 43 800,00 грн оплатив повністю. Вартість товару, отриманого відповідачем згідно видаткової накладної №В_002013 від 27.12.2019 на суму 157 680,00 грн оплачено частково у розмірі 100 000,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 57 680,00 грн основного боргу, 14 589,52 грн пені, 2 756,16 грн 3% річних.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 10.4. договору за порушення строків оплати, які визначаються відповідно до цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, але не більше 10% від суми договору.

Позивачем за прострочення оплати вартості товару згідно видаткової накладної №В_002013 від 27.12.2019 за період часу з 02.02.2020 по 26.11.2020 нараховано та заявлено до стягнення 14 589,52 грн пені.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, у відповідності з вимогами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування пені за порушення відповідачем строків оплати вартості товару припиняється 02.08.2020, тобто через шість місяців з дня коли зобов`язання за поставкою згідно видаткової накладної №В_002013 від 27.12.2019 мало бути виконаним. Після проведеного судом перерахунку розмір пені за прострочення оплати вартості товару за період часу з 02.02.2020 по 02.08.2020 повинен становити 11 896,63 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 2 756,16 грн.

Судом перевірено розрахунок суми 3% річних та встановлено, що така нарахована правильно.

Судом не беруться до уваги заперечення відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договір поставки, яким було визначено порядок та строки розрахунків за отриманий товар.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що сторонами вносилися зміни до вищевказаного договору в частині зміни строків здійснення розрахунків.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідачем доказів наявності обставин, зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань перед позивачем не подано, в матеріалах справи такі відсутні.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 1.10 постанови №14 від 17.12.2013 роз`яснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 57 680,00 грн основного боргу, 11 896,63 грн пені, 2 756,16 грн 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідно-механічний завод «Карпати», м. Новий Розділ, вул. Ходорівська, 4, Львівська область (ідентифікаційний код 37958251) на користь Приватного підприємства «Торговий Дім «Ватра-Центр», м. Херсон, вул. Перекопська, 169 (ідентифікаційний код 34074501) 57 680,00 грн основного боргу, 11 896,63 грн пені, 2 756,16 грн 3% річних, 2 026,54 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 08.02.2021.

Суддя А.Б. Мазовіта