ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2021 р. Cправа № 902/856/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

за участю представників

позивача: Міровський В.А., довіреність б/н б/д, договір 25-08/20 від 25.08.2020

відповідача: не з`явився

Розглянувши матеріали справи

за позовом:Фізичної особи-підприємця Олійника Андрія Володимировича ( АДРЕСА_1 )

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКМетЛес" (Меньковськи тракт, б.10, каб. 311, аг. Озерце, Щомислицка с/р, 31, район, Мінська обл., Республіка Білорусь, 223049)

про стягнення 10000,00 Євро

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець Олійник Андрій Володимирович звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКМетЛес" про стягнення 10000,00 євро.

Ухвалою від 02.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом 10 днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.

08.09.2020 до суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця Олійника Андрія Володимировича про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.09.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/856/20 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.12.2020 р. Зобов`язано позивача в строк до 09.10.2020 надати суду нотаріально засвідчені переклади у двох примірниках: позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі від 09.09.2020 білоруською мовою. В порядку п.4 ч. 1 ст.228 ГПК України зупинено провадження у справі до дня підготовчого засідання.

12.10.2020 до суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали від 09.09.2020

19.10.2020 судом напрвлено судове доручення до компетентного суду - Економічний суд міста Мінська, з проханням вручити ухвалу Господарського суду Вінницької області від 09.09.2020 року про відкриття провадження у справі №902/856/20 та позовну заяву б/н від 28.08.2020 Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮКМетЛес".

Ухвалою суду від 08.12.2020 поновлено провадження у справі та відкладено підготовче засідання на 12.01.21 о 10:00 год. Крім того, суд зазначає, що дану ухвалу разом з відсканованою позовною заявою з перекладом на білоруську мову було надіслано на електронну адресу відповідача.

14.12.2020 на адресу суду надійшов лист Економічного суду м. Мінська про неможливість виконання судового доручення у зв`язку з неявкою відповідача для отримання документа.

У судовому засідання 12.01.2021 представник позивача повідомив про те, що всі докази подані до суду та не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача, обгрунтовуючи свою позицію тим, що неодноразово намагався повідомити відповідача про розгляд справи, однак останній від участі в розгляді справи ухиляється.

Ухвалою суду від закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 02.02.2021 р.

У судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити їх.

Відповідач явки уповноваженого представника в підготовче засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 09.09.2020 не виконав. Пояснень причин невиконання суду не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений ухвалою суду, яку було направлено на електронну пошту.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

10.09.2019 р. між фізичною особою-підприємцем Олійником Андрієм Володимировичем (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮКМетЛес», Республіка Білорусь (надалі -Відповідач), було укладено контракт № 1819-2019 згідно якого Відповідач зобов`язався продати Позивачу турбокомпресор ТК-23, у кількості, асортименті та за ціною вказаними у специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно специфікації № 1 до контракту № 1819-2019 від 10.09.2019 р, відповідач зобов`язався поставити позивачу два турбокомпресори ТК-23 загальною вартістю 21 000 00 ЄВРО, до 15.10.2019 р. Позивач зобов`язався перерахувати відповідачу авансовий платіж у сумі 10 000,00 євро до моменту поставки товару, і 11 000,00 євро після поставки товару.

На виконання вимог п. 5 вищевказаної специфікації, Позивач перерахував на рахунок Відповідача авансовий платіж у розмірі 10 000,00 євро згідно платіжного доручення №3JBKLJ9 від 10.09.2019 р.

25.09.2019 р. відповідач повідомив позивача про те що не зможе поставити товар 1 зазначений у специфікації № 1 та запропонував повернути Позивачу авансовий платіж сумі 10 000,00 євро,

25.09.2019 р. сторонами була підписана Додаткова угода № 1 до контракту № 1819-2019 г від 10.09.2019 р., згідно якої Відповідач зобов`язався повернути Позивачу авансовий платіж; сумі 10 000,00 євро протягом п`яти банківських днів з моменту підписання даної додаткової угоди (до 02.10.2019 р.).

Незважаючи на неодноразові звернення до Відповідача щодо повернення коштів, станом на дату подачі даного позову, вищевказані кошти Позивачу не повернуті.

Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору.

10.04.2020 р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 10.04.2020 № 10/04 з вимогою повернути сплачені кошти у сумі 10 000,00 євро.

При цьому, дана претензія повернулася позивачу, оскільки відповідач не отримав її у відділенні поштового зв`язку, не зважаючи на те що позивач в телефонному режимі неодноразово повідомляв Відповідача про необхідність її отримання.

29.05.2020 р. Позивачем, на електронну адресу відповідача зазначену у контракті № 1819-2019 10.09.2019 р., було направлено ще одну претензію № 29/05.

Станом на дату подачі даного позову до суду, позивач не отримав відповіді про результати розгляду даної претензії.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, давши їм оцінку судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як випливає з договору, між сторонами виникли правовідносини, що випливають з контракту, який за своєю природою є договору купівлі-продажу.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як видно з матеріалів справи, позивачем на виконання контракту № 1819-2019 від 10.09.2019 р. було сплачено аванс в розмірі 10 000,00 євро.

Водночас матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем умов контракту в частині поставки товару та зобов`язання відповідача відповідно до додаткової угоди № 1 від 25.09.2019 р. повернення сплаченого авансового платежу.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем для правового обґрунтування заявленого позову застосовано положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Водночас суд зауважує, що приписи цієї норми законодавства не застосовуються до правовідносин, які виникли з двостороннього письмового правочину. Разом з тим, не вбачає у цьому підставу для відмови у заявленому позові, адже як у прохальній частині позову, так і під час розгляду спору по суті позивач просив суд стягнути з відповідача саме авансовий платіж, а така позовні вимога видається суду законною і доведеною усією сукупністю наявних у справі доказів.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

На переконання суду, відхилення позовних вимог лише через неправильність посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України не відповідатиме ст. 5 Господарського процесуального кодексу України та порушуватиме принцип верховенства права.

Разом з тим суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, що узгоджується з принципом "jura novit curia" або "суд знає закони". Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічний висновок, що неправильна юридична кваліфікація позивачем чи відповідачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати належні приписи викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 13.02.2020 у справі №904/349/19.

Щодо валюти, у якій стягується заборгованість, суд зазначає наступне.

У постанові № 373/2054/16 від 16.01.2019 Велика Палата Верзовного Суду, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги задовольняються повністю.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому нормами Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКМетЛес" (223049, Республіка Білорусь, Мінська область, Щомислицька с/р, 31, район аг. Озерце, Меньковськи тракт, б. 10, каб. 311, УНП 692077198, УНН100429079) на користь фізичної особи-підприємця Олійника Андрія Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 10 000,00 євро.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮКМетЛес" (223049, Республіка Білорусь, Мінська область, Щомислицька с/р, 31, район аг. Озерце, Меньковськи тракт, б. 10, каб. 311, УНП 692077198, УНН100429079) на користь фізичної особи-підприємця Олійника Андрія Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 4882,94 грн. витрат на сплату судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 12 лютого 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Хмельницьке шосе, 71, кв. 77, м. Вінниця, 21021)

3 - відповідачу .