ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 Справа № 917/1911/20

Суддя Киричук О.А. , розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна", Україна, 04111, місто Київ, вул. ДАНИЛА ЩЕРБАКІВСЬКОГО, 58,

до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», вул. В.Чорновола, 22а, м. Полтава, 36039

про стягнення 114724,05 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 114724,05 грн., у тому числі 77 186,99 грн. інфляційних втрат та 37 537,06 грн. 3% річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що сума боргу перед позивачем, що виникла у зв"язку з несплатою заборгованості по Договору субпідряду № 01-12-12/сб-1 до договору підряду №01-12-12 від 08.ю.2012 р. та визначена Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1439/16 від 01 листопада 2016 р., погашена не була.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи. Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

04.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечив (вх. № 20).

Інші заяви по суті не надходили.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

В зв`язку з установленням карантину на усій території України, для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

23.05.2013 р. між сторонами був укладений Договір субпідряду №01-12-12/с6-1 до договору підряду №01-12-12 від 08.10.2012 р., згідно умов якого підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується виконати роботи з експлуатаційного утримання на автомобільних дорогах області (Т-17-07 Мала Рублівка-Полтава, Т-17-02/Суми-Полтава/Краснокутськ-Богодухів (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною і складає 421258,80 грн, в тому числі ПДВ (20%) - 70209,8 грн.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок Субпідрядника. Підрядник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи з Субпідрядником до 5-го числа наступного місяця на підставі "Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 8.8 Договору субпідрядник відраховує Генпідряднику 1% від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат останнього, пов`язаних із виконанням зобов`язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координації дій субпідрядників при виконанні робіт, приймання виконаних Субпідрядником робіт та інші.

Сторони в п. 18.1 Договору визначили, що строком дії Договору є час, протягом якого Сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до Договору. Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженим представниками сторін і діє до 30 червня 2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань (п. 18.2 Договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" зверталося до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення з відповідача 827720,48 грн заборгованості за договором субпідряду №01-12-12/с6-1 від 28.05.2013 р. з яких: 417046,22 грн. основного боргу, 374854,26 грн. інфляційних витрат за період прострочення з 05.10.2016 по 15.08.2016 та 35820,00 грн. 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 05.10.2016 по 15.08.2016.

Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1439/16 від 01.11.2016 року позов задоволено задовольнити частково, стягнуто з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" 417046,22 грн основного боргу, 35820,00 грн 3% річних, 374090,46 грн. інфляційних втрат та 12421,81 грн. витрат з оплати судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обставини, встановлені у справі № 917/1439/16 суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду Полтавської області Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1439/16 від 01.11.2016 року, то встановлені ним факти мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

Зазначеним рішенням встановлено, що оскільки Акти приймання виконаних підрядних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт підписані сторонами 30.09.2016, то враховуючи умови договору з 05.10.2013 у відповідача виник обов`язок щодо оплати виконаних позивачем робіт. Відповідач в порушення діючих норм розрахунку за роботи не провів. На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, враховуючи, що відповідачем не заявлялись будь-які заперечення щодо наявності недоліків виконаних робіт, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог до відповідача про стягнення 417046,22 грн. вартості виконаних робіт.

Суд у справі № 917/1439/16 здійснив власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат та задовольнив позовні вимоги про стягнення 374090,46 грн. інфляційних втрат та 35820,00 грн 3% річних за період з 05.10.2013 р. по 15.08.2016 р. Позовні вимоги в частині стягнення 763,80 грн інфляційних втрат згідно рішення у справі № 917/1439/16 від 01.11.2016 року задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

За викладеного Господарський суд Полтавської області за результатами розгляду справи №917/2551/15 дійшов висновку позов задовольнити частково, стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергобуд Україна" 417046,22 грн основного боргу, 35820,00 грн 3% річних, 374090,46 грн. інфляційних втрат та 12421,81 грн. витрат з оплати судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовити.

На виконання рішення суду від 01 листопада 2016 р. господарським судом Полтавської області видано Наказ № 917/1439/16.

Заява про примусове виконання Наказу № 917/1439/16 подана до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 53828395 від 25.04.2017 р. відкрито виконавче провадження з виконання Наказу № 917/1439/16.

10.01.2020 р. ВП № 53828395 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 34007292, відкритого щодо боржника Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Позивач вказує, що за час здійснення виконавчого провадження № 538 28395 та зведеного виконавчого провадження № 34007292 сума боргу перед нашим товариством погашена не була.

Оскільки відповідачем не було здійснено виконання рішення Господарського суду Полтавської області № 917/1439 від 01.11.2016 року, то позивачем на суму основного боргу в розмірі 417 046,22 грн нараховано 3% річних та інфляційні втрати, які він просить суд стягнути на свою користь.

Періодом для нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначено з 01.12.17. по 30.11.20.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав на те, що оскільки 27.12.19 постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, то з 27.12.19 посадові особи підприємства відповідача не мають можливості розпоряджатися грошовими коштами. Тобто розрахунок повинен виглядати так: дата початку обрахунку прострочення зобов"язання - 01.12.17, дата закінчення - 26.12.19.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому в п. 5.4 вказаної Постанови Пленум Вищого господарського суду України наголосив на тому, що за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п. 7.1 зазначеної Постанови).

Отже, дії відповідача є підставою для здійснення захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Позивачем вірно визначено періоди для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, зокрема, з 01.12.17. по 30.11.20.

Щодо посилання відповідача на те, що розрахунок повинен виглядати так: дата початку обрахунку прострочення зобов"язання - 01.12.17, дата закінчення - 26.12.19, оскільки 27.12.19 постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, і посадові особи підприємства відповідача не мають можливості розпоряджатися грошовими коштами, суд зазначає про їх необгрунтованість з огляду на положення статті 599 ЦК України (за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином).

Судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 77 186,99 грн. інфляційних втрат та 37 537,06 грн. 3% річних.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 77 186,99 грн. інфляційних втрат та 37 537,06 грн. 3% річних є такою, що підлягає задоволенню з огляду на наведені норми цивільного законодавства.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову повністю, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 77 186,99 грн. інфляційних втрат та 37 537,06 грн. 3% річних.

Судовий збір у розмірі 2102,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (36039, м. Полтава, вул. В. Черновола, 22а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕНЕРГОБУД УКРАЇНА" (04111, м.Київ, вул. ЩЕРБАКІВСЬКОГО ДАНИЛА, будинок 58, ) - 77 186,99 грн. інфляційних втрат, 37 537,06 грн. 3% річних, судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Киричук О.А.