РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021Справа № 910/1746/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ципки А.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до 1) Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав"

2) Громадської організації колективного управління авторськими та суміжними правами "АРМАВТОР"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про визнання правочину недійсним

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: Мельник В.А.

від відповідача 2: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Громадської організації колективного управління авторськими та суміжними правами "Армавтор" про визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що договір про заміну сторони до договору про взаємне представництво інтересів від 05.05.2001 був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства, тому, просить суд визнати зазначений договір недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 суд ухвалив: позовну заяву Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: надати докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (2102,00 грн.); встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

24.02.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність справи, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідач 2 є нерезидентом, місцезнаходження Громадської організації колективного управління авторськими та суміжними правами «Армавтор» наступне: вул. Корюна, буд. 19 А, м. Єреван, Республіка Вірменія.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення в Республіці Вірменія (місцезнаходження відповідача 2) регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності (далі - Угода).

Згідно з приписами статті 5 Угоди компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення та пересилання документів та виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування Сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо. При виконанні доручень про надання правової допомоги компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави. При зверненні про надання правової допомоги та виконання рішень документи, які приймаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.

Таким чином, з метою належного повідомлення відповідача 2 про дату, час і місце розгляду даної справи, суд вважає за необхідне звернутися до компетентного органу, а саме Суду першої інстанції загальної юрисдикції адміністративних районів Кентрон і Норк-Марш міста Єреван Республіки Вірменія у порядку, встановленому Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.

Разом з тим, до позовної заяви позивачем додано клопотання про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати у відповідача 1 тристоронній договір, дійсність якого оспорюється, оскільки, у позивача зазначений договір відсутній.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У клопотанні про витребування судом групи однотипних документів як доказів додатково зазначаються ознаки, що дозволяють ідентифікувати відповідну групу документів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Так, з огляду на предмет позову у даній справі, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, суд приходить до висновку щодо необхідності витребування у відповідача 1 Договору про заміну сторони до Договору про взаємне представництво інтересів від 05.05.2001, укладеного між АРМАВТОР, Громадською організацією "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав", відтак, клопотання позивача підлягає задоволенню.

Також, позивачем до позову додано заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 .

За змістом ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У вирішенні відповідного питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд з`ясовує, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Обґрунтовуючи клопотання позивач зазначає, що оскільки підставою позову в даній справі є, зокрема, перевищенням повноважень ОСОБА_1 при підписанні договору про заміну сторони до договору про взаємне представництво інтересів від 05.05.2001, залучення його як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору дозволить повно та всебічно з`ясувати обставини справи, а рішення в даній справі матиме вплив на права і обов`язки ОСОБА_1 , оскільки, в результаті ухвалення рішення позивач матиме змогу звернутися до ОСОБА_1 з позовом про стягнення збитків.

Враховуючи, що у даній справі будуть досліджуватися обставини, що можуть вплинути на права і обов`язки ОСОБА_1 , суд дійшов висновку щодо необхідності залучення вказаної особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а тому клопотання позивача підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 23.06.2020; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ; витребувати у Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" оригінал або належним чином засвідчену копію Договору про заміну сторони до Договору про взаємне представництво інтересів від 05.05.2001, укладеного між Громадською організацією колективного управління авторськими та суміжними правами "АРМАВТОР", Громадською організацією "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав"; зобов`язати позивача надати суду у строк до 10.03.2020 нотаріально засвідчений переклад на вірменську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/1746/20 (4 примірники) для направлення відповідачу 2; зобов`язати позивача та відповідача 2 надати суду документи у підтвердження правового статусу Громадської організації колективного управління авторськими та суміжними правами "АРМАВТОР" на дату розгляду справи у суді (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру, тощо), оформлені з урахуванням статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право").

06.03.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку на подання до суду нотаріально засвідчених перекладів на вірменську мову копій ухвал Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 до 10.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 продовжено позивачу строк для подачі нотаріально засвідченого перекладу на вірменську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/1746/20 (4 примірники) для направлення відповідачу 2 до 30.03.2020.

25.03.20 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив.

02.04.20 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

26.05.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі третіх осіб.

22.06.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 23.06.2020 прибув представник відповідача 1. Представники позивача, відповідача 2 та третьої особи в підготовче засідання не прибули.

Представник відповідача 1 заперечив проти задоволення клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи та залишив вирішення питання щодо клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання на розсуд суду.

Розглянувши клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 - ОСОБА_2 , суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даного клопотання з огляду на таке.

За змістом ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У вирішенні відповідного питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд з`ясовує, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків.

Обґрунтовуючи клопотання позивач вказує, що ОСОБА_2 був підписантом оспорюваного договору зі сторони ГО "УААСП", тому зазначена фізична особа зможе надати пояснення та докази, що дозволить повно та всебічно з`ясувати обставини справи. Разом з тим, у майбутньому позивач матиме змогу звернутися до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовною вимогою про стягнення збитків.

Так, з огляду на підстави заявлених позовних вимог у даній справі, суд зазначає, що доводи позивача щодо необхідності залучення до участі у справі ОСОБА_2 , як третьої особи є необґрунтованими. Більше того, чинним процесуальним законодавством, передбачена можливість надання фізичною особою, яка не є учасником справи, письмових пояснень в порядку статті 88 ГПК України (заява свідка).

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду суд вважає за необхідне продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

Відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Зважаючи на клопотання позивача, з метою належного повідомлення відповідача 2 про дату, час та місце підготовчого засідання, суд прийшов до висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 22.09.2020; зобов`язано позивача виконати вимоги ухвали суду від 02.03.2020; зобов`язано позивача надати суду у строк до 03.07.2020 нотаріально засвідчений переклад на вірменську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/1746/20 (4 примірники) для направлення відповідачу 2.

02.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 23.06.2020, а саме нотаріально засвідчений переклад на вірменську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №910/1746/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 провадження у справі № 910/1746/20 зупинено у зв`язку зі зверненням із судовим дорученням про вручення документів до Суду першої інстанції загальної юрисдикції адміністративних районів Кентрон і Норк-Марш міста Єреван Республіки Вірменія.

02.09.2020 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло повідомлення по справі.

17.09.2020 електронною поштою до суду від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, призначеному на 22.09.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Приписами ст. 230 ГПК України передбачено, що провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується.

Так, з метою розгляду клопотання позивача про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції, суд вважає за необхідне поновити провадження у справі № 910/1746/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 суд ухвалив: поновити провадження у справі № 910/1746/20; відмовити у задоволенні клопотання Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 22.09.2020 в режимі відеоконференції у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

У підготовче засідання 22.09.2020 прибув представник відповідача 1. Представники позивача, відповідача 2 та третьої особи в підготовче засідання не прибули.

З огляду на неприбуття в підготовче засідання учасників справи, а саме позивача, відповідача 2 та третьої особи, а, також, з метою належного повідомлення відповідача 2, який є нерезидентом про дату, час та місце підготовчого засідання, суд прийшов до висновку про необхідність відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 суд ухвалив: підготовче засідання відкласти на 08.12.2020; зобов`язати позивача надати суду у строк до 30.09.2020 нотаріально засвідчений переклад на вірменську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 у справі №910/1746/20 (4 примірники) для направлення відповідачу 2.

30.09.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів на виконання вимог ухвали суду від 22.09.2020.

12.10.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення та клопотання про включення до судових витрат - витрат, пов`язаних із залученням перекладача..

20.11.2020 електронною поштою до суду від позивача надійшла заява про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 08.12.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 08.12.2020 в режимі відеоконференції з підстав технічної неможливості.

07.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 08.12.2020 представники сторін та третьої особи не прибули.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що позивачем не надано належного та достатнього обґрунтування саме об`єктивної неможливості забезпечення явки представника у судове засідання 08.12.2020, відтак, у задоволенні клопотання позивача судом відмовлено.

У підготовчому засіданні 08.12.2020 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2021.

26.01.2021 через відділ діловодства суду від Суду загальної юрисдикції першої інстанції міста Єревана Республіки Вірменія прийшло підтвердження про вручення Громадській організації колективного управління авторськими та суміжними правами "АРМАВТОР" процесуальних документів по даній судовій справі.

02.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання 02.02.2021 прибув представник відповідача 1. Представники позивача, відповідача 2 та третьої особи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 02.02.2021, за відсутності представників позивача, відповідача 2 та третьої особи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 02.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача 1 та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Громадською організацією колективного управління авторськими та суміжними правами "Армавтор" («Армавтор») та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (УААСП) укладено договір про взаємне представництво інтересів в області публічного використання «малих прав» (далі - Договір про взаємне представництво інтересів), згідно з яким «Армавтор» надає УААСП виключне право видавати на території, що входить до сфери діяльності останнього (в тих межах, у яких вона визначена в статті 6, п. 1) дозвіл на публічне виконання (як визначено в п. 3 даної статті, включаючи передачу цих творів в ефір і по теле-, радіопередачах) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються у відповідності до національного законодавства, двосторонніх угод і багатосторонніх міжнародних конвенцій про авторське право, як тих, що діють, так і тих, що, можливо, наберуть чинності в період дії даного договору.

Взаємно, на основі даного договору, УААСП надає «Армавтор» виключне право видавати на території, що входить до сфери діяльності останнього (в тих межах, у яких вона визначена в статті 6, п. 1) дозвіл на публічне виконання (як визначено в п. 3 даної статті, включаючи передачу цих творів в ефір і по теле-, радіопередачах) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються у відповідності до національного законодавства, двосторонніх угод і багатосторонніх міжнародних конвенцій про авторське право, як тих, що діють, так і тих, що, можливо, наберуть чинності в період дії даного договору (п. 2 ст. 1 Договору про взаємне представництво інтересів).

Положеннями статті 6 Договору про взаємне представництво інтересів визначено, що територія, яка входить у сферу діяльності «Армавтор» є Вірменія; територія, яка входить у сферу діяльності УААСП є Україна.

Відповідно до пунктів 2, 3 Договору про взаємне представництво інтересів розрахунки між сторонами по даному договору здійснюються в національній валюті. Порядок взаєморозрахунків по даному договору викладено в додатковій угоді до договору.

Згідно з п. 2 Додаткової угоди від 05.05.2001 до Договору про взаємне представництво інтересів розрахунки між сторонами здійснюються один раз на рік, але не пізніше трьох місяців по закінченню піврічного періоду. Кожна зі сторін зобов`язується здійснювати розрахунки в конвертованій валюті - доларах США, яка конвертується з національної валюти станом на день підписання Акту по курсу Нацбанку країни відправника.

Судом встановлено, що 23.05.2011 та 24.04.2017 між УААСП та «Армавтор» було укладено додаткові угоди до Договору про взаємне представництво інтересів, відповідно до яких змінено банківські реквізити та найменування сторін.

08.06.2018 між Громадською організацією колективного управління авторськими та суміжними правами "Армавтор" («Армавтор», відповідач 2), Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (позивач, ДО УААСП) та Громадською організацією «Українська агенція з авторських та суміжних прав» (відповідач 1, ГО УААСП) укладено договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року (далі - Договір про заміну сторони), відповідно до якого сторони погодились замінити одну із сторін Договору про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року (з урахуванням всіх додаткових угод), укладеного між «Армавтор» та ДО УААСП, а саме передати ГО УААСП усі права та обов`язки ДО УААСП за Договором про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року.

Пунктом 2 Договору про заміну сторони передбачено, що після підписання цього договору ГО УААСП стає стороною Договору про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року і є повним правонаступником ДО УААСП відносно його прав та обов`язків за Договором про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року.

Згідно з п. 3 Договору про заміну сторони ДО УААСП зобов`язується протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору передати ГО УААСП оригінал Договору про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року, всі додаткові угоди та додатки до Договору про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року, а також інші документи та інформацію, які є важливими для його виконання.

Пунктом 4 Договору про заміну сторони передбачено, що «Армавтор» надає свою згоду на заміну ДО УААСП як сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року на ГО УААСП.

Відповідно до п. 5 Договору про заміну сторони, сторони погодили, що з дати набрання чинності даним договором всі виплати, належні «Армавтор» та/або ГО УААСП за Договором про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року, повинні здійснюватися в євро з банківських реквізитів/на банківські реквізити ГО УААСП.

Дослідивши зміст укладеного Договору про заміну сторони, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є правочином, спрямованим заміну кредитора у зобов`язанні та на заміну боржника у зобов`язанні.

За змістом ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Так, за Договором про взаємне представництво інтересів УААСП є боржником відносно «Армавтор» щодо свого обов`язку надати «Армавтор» невиключне право видавати дозволи та сплачувати «Армавтор» винагороду (у «Армавтор» є право вимагати виконання боржником - «Армавтор» такого обов`язку), та одночасно «Армавтор» є боржником відносно УААСП (кредитора) щодо свого обов`язку надати УААСП право видавати дозволи та сплачувати винагороду зі свого боку на користь УААСП.

При цьому, суд зазначає, що норми цивільного законодавства не передбачають можливості заміни сторони договору, натомість норми ст. 509-525 Цивільного кодексу України встановлюють можливість заміни кредитора у зобов`язанні та заміни боржника у зобов`язанні, яке, власне, і є предметом договору.

В той же час, за приписами ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що згода на заміну боржника у зобов`язанні є одностороннім правочином, який по суті може бути як у формі трьохсторонньої угоди між кредитором, первісним боржником та новим боржником, так і у формі одностороннього документа, що засвідчує згоду кредитора на заміну боржника у зобов`язанні.

Так, пунктом 4 трьохстороннього Договору про заміну сторони передбачено, що «Армавтор» надає свою згоду на заміну ДО УААСП як сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів від 05 травня 2001 року на ГО УААСП.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, беручи до уваги зміст умов Договору про заміну сторони, суд дійшов висновку, що даний договір передбачав перехід до відповідача 1 як прав, так і обов`язків у зобов`язанні, що винило на підставі Договору про взаємне представництво інтересів, тобто Договір про заміну сторони є одночасно правочином, спрямованим на заміну кредитора і боржника (в частині прав та обов`язків ДО УААСП) у зобов`язанні за Договором про взаємне представництво інтересів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір про заміну сторони у Договорі про взаємне представництво інтересів був підписаний керівником позивача з перевищенням повноважень, наданих йому статутом, а також з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на що позивач просить суд визнати зазначений Договір про заміну сторони недійсним.

При цьому, перевищення повноважень на укладання Договору про заміну сторони вбачається позивачем у наступному:

відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство (позивач) укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (пункт 3.3.7 статуту). Позивачу нічого не відомо про надані повноваження від суб`єктів авторського права і суміжних прав щодо безумовної уступки укладеного раніше Договору про взаємне представництво на користь іншої громадської організації. За відсутності таких повноважень керівник ДО «УААСП», порушив вказаний пункт статуту;

пунктом 5.2. статуту зазначені зобов`язання Агентства (позивача), які повинен був забезпечити керівник організації, зокрема це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності ДО «УААСП». Свідомий вихід із діючого Договору про взаємне представництво, на підставі якого ДО «УААСП» отримувало доходи - прямо суперечить зазначеному зобов`язанню.

пунктом 6.8. статуту зазначено, що Агентство (позивач) не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом, а тому свідомий вихід з Договору про взаємне представництво, на підставі якого позивач втратив майнові права, є прямим порушенням п. 6.8. статуту у частині безпідставної і безоплатної передачі майна (майнових прав) Агентства (позивача).

Відповідач 1 та третя особа проти позову заперечують з тих підстав, що редакція статуту позивача, чинна на момент укладання Договору про заміну сторони, не потребувала будь-яких керівних рішень Мінекономрозвитку, Кабінету Міністрів України чи рішень Загальних зборів авторів, оскільки єдиним діючим органом управління позивача є генеральний директор; Договір про взаємне представництво не передавав у власність чи користування позивачу будь-яке майно чи річ, а лише наділяв повноваженнями на представлення інтересів суб`єктів авторського права на відповідній території.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо підвідомчості та підсудності даного спору, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. При цьому, згідно зі ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Умовами Договору про заміну сторони не визначено підсудність спорів, які виникають у зв`язку з вказаним договором, конкретному суду.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Так, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним трьохстороннього Договору про заміну сторони, місцем вчинення якого є м. Київ, сторонами якого є позивач та відповідачі 1, 2. Місцезнаходженням відповідача 1 є м. Київ (Україна), відтак, позивачем правомірно обрано юрисдикцію держави Україна та дана справа підсудна Господарському суду міста Києва (за місцезнаходженням відповідача 1 як одного з відповідачів).

Щодо права, яке підлягає застосуванню при розгляді даного спору, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України (ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Як передбачено приписами ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Оскільки умовами Договору про заміну сторони не виражено волевиявлення сторін щодо обрання права, яке підлягає застосуванню, суд в даному випадку застосовує положення Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо застосування до правочину права, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином та враховує, що правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Зі змісту Договору про заміну сторони вбачається, що стороною, яка повинна здійснити виконання, що має вирішальне значення для змісту правочину в розумінні ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», є позивач (позивач передає відповідачу 1 всі права та обов`язки за договором; позивач зобов`язується передати відповідачу 1 документи), а тому, враховуючи, що місцезнаходженням позивача є м. Київ (Україна), суд доходить висновку, що правом (матеріальним правом), яке підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом у даній справі про визнання недійсним правочину, є право України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Так, підстави заявленого позову про визнання Договору про заміну сторони недійсним зводяться до того, що вказаний правочин є таким, що вчинений керівником позивача з перевищенням повноважень.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв`язку з наведеним суд виходить з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що Договір про заміну сторони підписано від імені позивача в.о. Генерального директора ОСОБА_1.

До позову позивачем долучено копію наказу Державної служби інтелектуальної власності України від 24.05.2016 №224-Н про тимчасове покладання обов`язків Генерального директора Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на ОСОБА_1 .

У преамбулі Договору про заміну сторони зазначено зокрема, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» діє в особі в.о. Генерального директора ОСОБА_1, який діє на підставі статуту та наказу.

Станом на дату укладання оспорюваного договору чинною була редакція статуту Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав», затверджена наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2017 №1016 (далі - статут позивача).

При цьому, позивач, обґрунтовуючи недійсність Договору про заміну сторони, посилається на перевищення керівником позивача п. 3.3.7, 5.2. та 6.8. статуту позивача при укладанні оспорюваного договору.

Судом встановлено, що наведені положення статуту позивача передбачають наступне:

відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (п. 3.3.7);

Агентство зобов`язане зокрема здійснювати заходи з удосконалення організації діяльності Агентства (п. 5.2.);

Агентство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом (п. 6.8.).

Оцінюючи положення статуту позивача та доводи позивача, суд зазначає, що суд не вбачає факту перевищення повноважень зі сторони керівника позивача при укладанні Договору про заміну сторони з огляду на таке.

Так, положення п. 3.3.7 та 5.2. статуту позивача за своїм змістом не встановлюють обмежень у вчиненні керівником ДО «УААСП» правочину про заміну кредитора та боржника у зобов`язанні, яким за своєю правовою природою є Договір про заміну сторони.

Крім того, пунктом 4.6. статуту позивача передбачено, що Агентство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, самостійно планує свою діяльність, несе відповідальність за її наслідки та виконання зобов`язань перед бюджетами, державними цільовими фондами і контрагентами.

Згідно з п. 4.12. статуту, Уповноважений орган управління не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність Агентства.

Пунктом 5.1. статуту передбачено, що Агентство має право укладати договори та вчиняти інші правочини згідно із законодавством. Агентство має право самостійно співпрацювати з юридичними особами зарубіжних країн.

Згідно з п. 7.1. статуту позивача, органами управління агентства є: Генеральний директор; Наглядова рада.

Відповідно до п. 7.4. статуту Генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань: здійснює керівництво Агентством; без окремого доручення представляє інтереси Агентства в усіх органах, установах, організаціях та на підприємствах; укладає за погодженням з директором з колективного управління договори про управління авторськими та суміжними правами, договори з іноземними авторськими та іншими аналогічними організаціями з управління правами на об`єкти авторського права та суміжних прав, договори на збирання та виплату винагороди авторам та іншим правовласникам.

Наведеними положеннями статуту позивача спростовуються доводи позивача щодо перевищення повноважень керівником позивача при укладанні Договору про заміну сторони.

Крім того, щодо доводів позивача про перевищення керівником позивача своїх повноважень з урахуванням п. 6.8. статуту позивача, суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту Договору про заміну сторони, його предметом є передача прав та обов`язків позивача за Договором про взаємне представництво інтересів відповідачу 1, в тому числі, невиключного права на видавництво необхідних дозволів на всі види публічного виконання нетеатральних музичних творів.

Відповідно до ст. 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Згідно зі ст. 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.

Наведене дає підстави для висновку, що предметом Договору про заміну сторони є в тому числі передача відповідачу 1 (перехід до відповідача 1) майнового права інтелектуальної власності - права дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (на відповідній території).

Відповідно до умов Договору про заміну сторони, вказаний договір є безоплатний, оскільки у ньому відсутні будь-які положення стосовно оплати.

Розділ 6 статуту позивача, в якому міститься п. 6.8., має назву «Майно Агентства». Відповідно до вказаного розділу, майно Агентства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно Агентства становлять виробничі та невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Агентства. Джерелами формування майна Агентства є: майно, у тому числі кошти, передані Уповноваженим органом управління; продукція, вироблена Агентством у результаті господарської діяльності; доходи від власної господарської діяльності, а також роялті; кредити банків та інших кредиторів; доходи від цінних паперів та депозитів; капітальні вкладення та дотації з бюджетів; безоплатні або благодійні внески, пожертвування підприємств, організацій та громадян; інші джерела, не заборонені законодавством (п. 6.1.-6.3. статуту).

Відчуження, у тому числі реалізація та придбання транспорт засобів, надання в оренду, списання основних фондів, що є державною власністю і закріплені за Агентством на праві господарського відання, здійснення застави цілісного майнового комплексу Агентства, його структурних підрозділів, будівель і споруд, передача в іпотеку здійснюються за погодженням з Уповноваженим органом управління в порядку, установленому законодавством. Одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти використовуються відповідно до затвердженого фінансового плану. Агентство в повному обсязі володіє правом власності на створену ним інформацію. Збитки, завдані Агентству в результаті порушення його майнових прав громадянами, юридичними особами, державними органами чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону. Агентство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до законодавства та мети своєї діяльності (п. 6.4.-6.7. статуту).

Відповідно до ст. 66 Господарського кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до ст. 139 Господарського кодексу України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

З урахуванням викладеного, враховуючи зміст розділу 6 статуту позивача у сукупності, суд доходить висновку, що вказаний розділ, в тому числі п. 6.8., на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, переважно стосується майна юридичної особи позивача - основних фондів виробничого і невиробничого призначення, до яких майнові права інтелектуальної власності не відносяться. Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідні майнові права інтелектуальної власності, зокрема ті, що є предметом Договору про взаємне представництво інтересів, відображались на балансі позивача тощо.

З огляду на викладене, за відсутності доказів протилежного, суд доходить висновку, що положення п. 6.8. статуту позивача щодо заборони безоплатної передачі майна, на яке позивач посилається в обґрунтування недійсності Договору про заміну сторони як такого, що укладений з перевищенням повноважень, не стосується майнових прав інтелектуальної власності, які є предметом Договору про взаємне представництво інтересів.

З огляду на наведені висновки суду, доводи позивача про перевищення керівником позивача своїх повноважень при укладанні Договору про заміну сторони не підтверджуються наявними у справі доказами, з огляду на що суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання зазначеного договору недійсним, у зв`язку з чим позов Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.02.2021

Суддя Ю.В. Картавцева