ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2385/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.)

на рішення Господарського суду Одеської області від „21" жовтня 2020р., повний текст якого складено та підписано „26" жовтня 2020р.

у справі № 916/2385/20

за позовом CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.)

до відповідача 1: Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області);

до відповідача 2: Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення 85 936,89 грн.,

головуючий суддя - Щавинська Ю.М.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Одеської області

Справа розглянута без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної екологічної інспекції в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просив суд стягнути з Державної екологічної інспекції в Одеській області за рахунок державного бюджету на користь іноземної особи CAMARO S.A. 84 746,89 гривень, сплачених як збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря, 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, а також витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані посиланням на приписи ст.ст.9, 1166, 1173, 1174, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 6, 20, 24, 27, 29, 73, 74, 80, 91, 124, 127, 129, 161, 162, 164, 238, 365, 366 ГПК України, а також ст.ст. 49, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та обґрунтовані завданням позивачу шкоди у сумі 85936,89 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави України в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 року у справі №916/2385/20 (суддя Щавинська Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту протиправної поведінки органа державної влади, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення шкоди як до відповідача 1, так і до відповідача -2.

Щодо вимог позивача про стягнення 1 190 грн., сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що вказана сума була обов`язковою для сплати саме позивачем, тобто є його збитками (шкодою).

CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 у справі № 916/2385/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) про стягнення з Державної екологічної інспекції в Одеській області за рахунок державного бюджету на користь іноземної особи CAMARO S.A. 84 746,89 гривень, сплачених як збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря, 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП - задовольнити повністю та стягнути на користь CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) з Державної екологічної інспекції в Одеській області за рахунок державного бюджету на користь іноземної особи CAMARO S.A. 84 746,89 гривень, сплачених як збитки, заподіяні державі внаслідок порушення законодавства з питань охорони внутрішніх морських вод та територіального моря, 1 190 гривень, сплачених як адміністративний штраф за ч. 1 ст. 59-1 КУпАП, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Так скаржник зазначає, що висновки Господарського суду Одеської області не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки судом зазначено про встановлену протиправність дій відповідача-1 в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 по справі №520/6265/18, а надалі зазначено про ненадання позивачем доказів протиправності дій відповідача-1.

На думку апелянта, ним доведено протиправність поведінки відповідача-1 в частині неправомірної перевірки відповідності ізольованого баласту судна PATRA 3 (IMO 800836) зокрема, а також заходів з державного нагляду (контролю) із відбору проб вод з судна PATRA 3 (IMO 800836) взагалі, що встановлено судом у відповідному рішенні.

Разом з тим, господарський суд не досліди та не врахував той факт, що сплата коштів, стягнення яких складає предмет судового розгляду, виражається через неправомірні дії відповідача-1, встановлені в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018 по справі №520/6265/18.

Крім того, скаржник вказує, що судом зазначено про неможливість оскарження претензії органу державної влади, оскільки вона не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, проте паралельно суд зазначає про необхідність оскарження вказаної претензії в адміністративному порядку для можливості встановлення протиправності дій відповідача-1.

На думку скаржника така позиція суду порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушує право скаржника щодо можливості встановлення неправомірності дій відповідача-1 в рамках господарського судочинства.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 клопотання CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено Поновлено CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 року у справі № 916/2385/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) на рішення Господарського суду Одеської області від „21" жовтня 2020р. у справі № 916/2385/20. Розгляд апеляційної скарги CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

20.01.2021 від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволені апеляційної скарги у повному обсязі.

Крім того, в прохальній частині вказаного відзиву відповідачем-1 сформульовано клопотання про заміну у справі Державної екологічної інспекція в Одеській області на його правонаступника Державну екологічну інспекцію Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області). До вказаного клопотання долучено: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо Державної екологічної інспекції в Одеській області; витяг з Єдиного державного реєстру щодо Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області); копію наказу Державної екологічної інспекції України №502 від 22.12.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 задоволено клопотання Державної екологічної інспекції в Одеській про заміну сторони у справі; замінено відповідача-1 - Державну екологічну інспекцію в Одеській області на його правонаступника - Державну екологічну інспекцію Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) (, 65058, Одеська область, м. Одеса, пр. Шевченка, будинок 12).

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 10.05.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря з метою контролю за дотриманням нормативів ГДК моря та ГДК водойм рибогосподарчого призначення на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.1996р. №815 "Про затвердження Порядку здійснення державного моніторингу вод" виконано відбір проб зворотних вод та поверхневих вод Чорного моря акваторії Аджалицького лиману, про що складено відповідний акт відбору проб №185 (а.с.25-27). Згідно вказаного акту відбір проб морської води було здійснено біля причалу №20 ТОВ з II "Трансінвестсервіс" з правого борту судна "PATRA 3" IMO 8000836 та біля причалу №20 ТОВ з II "Трансінвестсервіс" (фон). Зі змісту вказаного акту судом встановлено, що відповідний відбір здійснювався без участі суб`єкта господарювання.

Відповідно до акту відбору проб вод №185 Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря проведено вимірювання показників складу та властивостей вод, про що складено протокол №207.

В подальшому, 11.05.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища, в присутності представника судна "PATRA 3" Лодозова Розена Благоєва, з метою контролю за дотриманням нормативів ГДК основних забруднюючих речовин у внутрішніх морських водах та територіальному морі України на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.02.1996р. №269 "Про затвердження Правил охорони внутрішніх морських вод і територіального моря від забруднення та засмічення" виконано відбір баластних вод з неізольованої баластної системи судна "PATRA 3", про що складено акт відбору проб води №194. Акт відбору проб Лодозовим Розеном Благоєвичем підписано із зауваженнями.

Відповідно до акту відбору проб вод №194 від 11.05.2018р. Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря проведено вимірювання показників складу та властивостей вод, про що складено протокол №216.

За наслідком вимірювання показників складу та властивостей вод, Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря було складено та направлено PATRA SHIPPING LTD претензію №100019 від 12.05.2018р. (а.с.16-17), якою повідомлено про забруднення судном "PATRA 3" внутрішніх морських вод України внаслідок скиду забрудненої води з неізольованої баластної системи з перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій завислих речовин нафтопродуктів, заліза та спричинення внаслідок цього збитків державі на суму 3 234,86 доларів США, якою також запропоновано добровільно відшкодувати завдані збитки.

12.05.2018р. інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря щодо Лодозова Розена Благоєва, капітана судна "PATRA 3", складено протокол №190430 про адміністративне правопорушення (а.с.55-56), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 59-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Із змісту такого протоколу вбачається, що о 12 год. 55 хв. 12.05.2018р. встановлено забруднення внутрішніх морських вод і внутрішнього моря України внаслідок скиду з судна баластних вод в акваторію Аджалицького лиману з перевищенням гранично допустимих концентрацій по завислим речовинам, нафтопродуктам та залізу, що є порушенням ст. 120 Водного кодексу України.

Того ж дня, 12.05.2020р., державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_2 , капітана судна "PATRA 3" за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 59 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн.

14.05.2018р ТОВ "Метінвест-Шіппінг" було сплачено на користь державного бюджету України збитки у сумі 84 746,89 гривень, що дорівнює 3 234,86 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № від 14.05.2018 р. (а.с.45) та адміністративний штраф у сумі 1 190,00 гривень, що дорівнює 45,43 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № від 14.05.2018 р.

15.05.2018р. іноземна компанія NAVIBORN LTD, діюча як менеджер судна, сплатила на користь ТОВ "Метінвест-Шіппінг" 3 280,29 доларів США, що підтверджується електронною випискою банку ВАСВ, який обслуговує іноземну компанію NAVIBORN LTD № 19931079 від 15.05.2018.

25.09.2018р. Київським районним судом м. Одеси прийнято рішення по справі №520/6265/18 за позовом ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря та державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря Костінюк Дмитра Елемировича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 100430 від 12.05.2018 р., яким позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову від 12.05.2018 року, винесену державним інспектором з охорони природного навколишнього середовища Чорного моря Костінюком Д.Е., про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 59 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень, стосовно ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), громадянина Болгарії, капітана судна PATRA 3 (IMO 8000836) (а.с.38-43).

Відповідне рішення вмотивоване тим, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення була розглянута інспектором з охорони природного навколишнього середовища Чорного моря з порушенням норм КУпАП, без всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи та без дослідження всіх доказів по справі.

Також судом зазначено, що в порушення вимог ст. 277, 268 КУпАП, без врахування висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі №5-рп/2015 постанову про накладення адміністративного стягнення було складено того ж дня, що і протокол, чим фактично спричинило неможливість особи захистити себе.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках (ст. 20 ГПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Натомість, в силу приписів ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, умовою розгляду вимоги про відшкодування матеріальної шкоди за правилами адміністративного судочинства є заподіяння шкоди протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, та заявлення такої вимоги одночасно з вимогою про вирішення публічно-правового спору (в даному випадку визнання протиправними дії).

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що позивач вимоги про визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень не заявляв, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції, що даний спір, з урахуванням суб`єктного складу, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно до ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

Приймаючи до уваги, що вимоги позивача про відшкодування шкоди заявлені до Державної екологічної інспекції в Одеській області, а грошові кошти, сума яких заявлена до стягнення, були сплачені позивачем до Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції стосовно правомірності звернення CAMARO S.A. саме до Господарського суду Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) ґрунтуються на положеннях ст. 1174 ЦК України та направлені на відшкодування шкоди у сумі 85 936,89 грн., завданої діями державних інспекторів охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області, протиправність яких встановлена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018р. по справі №520/6265/18.

Відповідач-1, в свою чергу, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем жодних збитків чи шкоди понесено не було, а заявлена до стягнення сума була сплачена ним добровільно в досудовому порядку в якості відшкодування завданих державі збитків.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приписами ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Відповідно до ст. 72 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані на території України додержувати вимог цього Закону, інших законодавчих актів у галузі охорони навколишнього природного середовища та несуть відповідальність за їх порушення відповідно до законодавства України.

Згідно абзацу 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (абзац 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

За приписами ст. 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється Державною екологічною інспекцією України - центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля.

Згідно ст. 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; пред`являти претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно пп. 8 п. 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Відповідно до п. 7 Положення № 275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно п.1 Положення про морські екологічні інспекції, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 року № 312, морською екологічною інспекцією є, зокрема, Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, яка є територіальними органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відповідно до п. 6 розділу 2 Положення № 312 інспекція розраховує розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря уповноважена пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховувати їх розмір. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №102 прийнято рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря та утворити як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу.

Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу, відповідно до положення про Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2018р., є міжрегіональним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Відповідно до п.3 розділу 3 названого Положення Інспекція має повноваження здійснювати свою діяльність у таких межах: Автономної Республіки Крим, міста Севастополь, території від початку української частини річки Дунай до її гирла, що обмежується урізом води річки Дунай, і далі від гирлової її частини на території завширшки сто метрів від урізу води вздовж Чорного та Азовського морів, навколо їх заток та лиманів, у межах Одеської, Миколаївської та Херсонської областей; усі об`єкти, розташовані в зоні діяльності Інспекції, та всі українські й іноземні судна, кораблі та інші плавучі об`єкти та засоби і морські споруди незалежно від форм власності та підпорядкування, діяльність яких відбувається у внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні України та на континентальному шельфі України;

Об`єктами контролю Інспекції є, зокрема, усі українські та іноземні судна, кораблі та інші плавучі об`єкти, а також засоби і морські споруди незалежно від форм власності та підпорядкування, діяльність яких відбувається у внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні України та на континентальному шельфі України.

Постановою Кабінету Міністрів України №39 від 29.01.2020р. "Про ліквідацію територіального та міжрегіонального територіального органу Державної екологічної інспекції" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права Державну Азовську морську екологічну інспекцію та Державну екологічну інспекцію Кримсько-Чорноморського округу та установлено, що Державна Азовська морська екологічна інспекція та Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним територіальним органам Державної екологічної інспекції. Під час розгляду справи господарським судом встановлено, що відповідно до витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна екологічна інспекція Кримсько-Чорноморського округу з 11.02.2020р. перебуває в стані припинення.

Водночас, як встановлено судом, з 1.06.2020р. Державна екологічна інспекція в Одеській області здійснює повноваження та функції Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на підставі наказу Державної екологічної інспекції України №167 від 27.05.2020р. "Про питання діяльності Державних екологічних інспекцій в/у Одеській, Запорізькій, Херсонській, Миколаївській та Донецькій областях".

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, з відповідним позовом позивач звернувся до суду, вважаючи, що обставини протиправності дій центрального органу виконавчої влади встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2018р. по справі №520/6265/18.

Водночас, з досліджуючего рішення вбачається, що останнє стосувалося лише скасування постанови №100430 від 12.05.2018р. про накладення адміністративного стягнення на капітана судна - ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ).

При цьому, у вказаному рішенні жодним чином не ставилось питання правомірності нарахування збитків, означених у претензії №100019 від 12.05.2018р., а досліджувалося питання правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів зазначає, що до компетенції господарських судів в межах заявленого позову не відноситься встановлення протиправності дій органу виконавчої влади щодо проведення перевірки та виставлення претензії про сплату збитків, а можливість виходу суду у рішенні за межі позовних вимог чинним ГПК не встановлено.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що рішення суб`єкта владних повноважень, яке не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у значенні ст. 19 КАС України, а тому воно не може бути предметом спору. Такий підхід сформовано у справах, в яких оскаржувалися рішення про затвердження актів щодо визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також розміру таких збитків, завданих унаслідок користування земельною ділянкою (постанови від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а, від 23.01.2019 у справі №750/10172/17, від 27.03.2019 у справі №917/902/18, від 15.01.2020 у справі №539/1584/17).

У вказаних рішеннях зазначається, що повноваження органу обмежуються лише обчисленням розміру збитків у встановленому порядку, а відшкодування виявлених збитків не може бути примусово стягнуто на підставі рішення суб`єкта владних повноважень. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Саме під час розгляду відповідних позовів суб`єкта владних повноважень відбувається судовий контроль за правомірністю визначення збитків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду, що оцінка правомірності дій Інспекції може бути надана господарським судом виключно в межах позову про стягнення таких збитків, у іншому випадку, надання такої оцінки не відноситься до компетенції господарського суду.

При цьому позивачем не надано також доказів визнання адміністративним судом протиправними взаємопов`язаних, послідовних та похідних одна від іншої дій Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря, а саме: здійснення екологічного контролю (перевірка судна); відбір проб ізольованого баласту; дослідження відібраних проб; розрахунок збитків; оформлення претензії; тощо.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про недоведення позивачем належними та допустимими доказами факту протиправної поведінки органа державної влади, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення шкоди як до відповідача-1, так і до відповідача -2.

Щодо вимог позивача про стягнення 1190 грн., сплачених як адміністративний штраф за ч.1 ст. 59-1 КУпАП, суд зауважує, що особою, яка має право на відшкодування сплаченої суми штрафу, є саме та особа, яку фактично притягнуто до адміністративної відповідальності, та з якої стягнуто штраф, незважаючи на особу, якою було здійснено перерахування коштів. Отже фактично право на звернення з вимогою про повернення сплаченої суми штрафу є ОСОБА_2 , тобто особа, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому, порядок такого повернення врегульовано, зокрема, нормами КУпАП.

Натомість, позивачем не доведено, що вказана сума була обов`язковою для сплати саме позивачем, тобто є його збитками (шкодою).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладені вище обставини та норми права, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту протиправної поведінки.

Доводи апелянта з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284

Господарського процесуального кодексу України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу CAMARO S.A. (КАМАРО С.А.) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 року у справі №916/2385/20 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття суду і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови

складено та підписано

„17" лютого 2021 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький