ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

22.01.2021 м. Ужгород Справа № 907/473/20

За позовом Приватного підприємства "Сі-Транс", м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Фущіч Івана Івановича, с. Сільце Іршавського району

про стягнення 14 039 грн. 17 коп. безпідставно набутих (отриманих) грошових коштів,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Приватним підприємством "Сі-Транс", м. Київ заявлено позов до відповідача Фізичної особи - підприємця Фущіч Івана Івановича, с. Сільце Іршавського району про стягнення 14 039 грн. 17 коп. безпідставно набутих (отриманих) грошових коштів.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані позивачем покликанням на те, що на підставі узгодженої між Приватним підприємством "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Іваном Івановичем (відповідачем у справі) заявки - договору № 669-МN-UА від 24.06.2019 року, ФОП Фущіч І.І. на замовлення позивача було здійснено перевезення вантажу - обладнання (вагою до 1300 кг. брутто, розміром 1,75м. х 4,70м. х 1,10м.), за маршрутом: Zemunska 137, Meljine, 85340 HercegNovi, CrnaGora/Герцег Новый, Черногория - с. Нові Петрівці, Київська область, Україна. Зазначене перевезення було здійснено ФОП Фущіч І.І. у передбачений у заявці - договорі № 669-MN-UА строк (з 02-03/07/19 по 05-08/07/19), з урахуванням чого між сторонами 10.07.2019 року було підписано Акт № 3 виконаних робіт по транспортних послугах та 11.07.2019 року ПП "Сі-Транс" на підставі платіжного доручення № 1331 було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 36 500 грн. за транспортні послуги. Як стверджує позивач, до зазначеного перевезення сторони не мали жодних претензій одна до одної.

Позивач вказує на те, що в подальшому, на підставі заявки від 23.07.2019 року, яка була складена між ПП "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Василем Андрійовичем, останнім у період з 26.07.2019 року по 29.07.2019 року було здійснено перевезення вантажу (обладнання теплообмінники) за маршрутом: м. Нове-Місто-над-Вагом (Словаччина) - м. Київ, Україна. Загальна вартість наданих з боку ФОП Фущіч В.А. послуг становила 14 039 грн. На підставі здійсненого ФОП Фущіч В.А. перевезення між сторонами 30.07.2019 року було складено Акт № 118/1 здачі - прийняття робіт (надання послуг), та ФОП Фущіч В.А. було виписано та відправлено на адресу ПП "Сі-Транс" рахунок фактуру № 118/1 від 30.07.2019 року.

За твердженням позивача, здійснюючи оплату за транспортні послуги, ПП "Сі-Транс" згідно рахунку № 118/1 від 30.07.2019 року грошові кошти у сумі 14 039 грн. 17 коп. було помилково перераховано за меморіальним ордером № 1392 від 30.08.2019 року не на рахунок ФОП Фущіч В.А., а на рахунок ФОП Фущіч І.І. (з яким підприємство вже не співпрацювало), з призначенням платежу - оплата за транспортні послуги зг. рах. № 118/1 від 30.07.2019 року. Зазначає, що такі грошові кошти на рахунок ФОП Фущіч І.І. було перераховано помилково, оскільки ФОП Фущіч І.І. послуг відповідно до заявки від 23.07.2019 року не надавав.

Неповернуту відповідачем суму 14 039 грн. 17 коп. відповідач розцінює як майно (кошти), збережені відповідачем без достатнього правової підстави, з огляду на що, такі мають бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Поданою суду заявою від 24.07.2020 року представник позивача просив суд розглянути справу без участі позивача та його уповноваженого представника.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 22.01.2021 року не забезпечив, натомість, через канцелярію суду подав заяву б/н від 18.01.2021 року про відкладення судового засідання на інший термін у зв`язку з його перебуванням на лікуванні.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача від 18.01.2021 року про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Приписами ст. 216 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Ухвалами суду від 06.11.2020 року, 23.12.2020 року судові засідання по розгляду справи № 907/473/20 вже відкладалися за клопотанням відповідача. Разом з тим, відповідач відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України, письмових пояснень по суті справи суду не подавав. При цьому, суд констатує, що п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України передбачає обов`язок відкладення розгляду справи у випадку першої неявки учасників процесу, а відповідач вже втретє не з`явився в судове засідання по розгляду даної справи, що, в свою чергу, не дає підстав для відкладення судового засідання.

Разом з тим, ухвалою суду від 23.12.2020 року явка уповноважених представників у судове засідання визнана на власний розсуд.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовчі та судові засідання судом неодноразово відкладалися за клопотанням відповідача. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, повідомлення про вручення ухвал суду долучено до матеріалів справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

Між Приватним підприємством "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Іваном Івановичем (відповідачем у справі) згідно заявки - договору № 669-МN-UА від 24.06.2019 року, ФОП Фущіч І.І. на замовлення позивача було здійснено перевезення вантажу - обладнання (вагою до 1300 кг. брутто, розміром 1,75м. х 4,70м. х 1,10м.), за маршрутом: Zemunska 137, Meljine, 85340 HercegNovi, CrnaGora/Герцег Новый, Черногория - с. Нові Петрівці, Київська область, Україна.

10.07.2019 року між сторонами спору було підписано Акт № 3 виконаних робіт по транспортних послугах та 11.07.2019 року ПП "Сі-Транс" на підставі меморіального ордеру № 1331 було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 36 500 грн. за транспортні послуги.

В подальшому, на підставі заявки від 23.07.2019 року, яка була складена між ПП "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Василем Андрійовичем, останнім у період з 26.07.2019 року по 29.07.2019 року було здійснено перевезення вантажу (обладнання теплообмінники) за маршрутом: м. Нове-Місто-над-Вагом (Словаччина) - м. Київ, Україна. Загальна вартість наданих з боку ФОП Фущіч В.А. послуг становила 14 039 грн. На підставі здійсненого ФОП Фущіч В.А. перевезення між сторонами 30.07.2019 року було складено Акт № 118/1 здачі - прийняття робіт (надання послуг), та ФОП Фущіч В.А. було виписано та відправлено на адресу ПП "Сі-Транс" рахунок фактуру № 118/1 від 30.07.2019 року.

Здійснюючи оплату за транспортні послуги, ПП "Сі-Транс" згідно рахунку № 118/1 від 30.07.2019 року позивачем було помилково перераховано за меморіальним ордером № 1392 грошові кошти у розмірі 14 039 грн. 17 коп. з призначенням платежу - оплата за транспортні послуги зг. рах. № 118/1 від 30.07.2019 року на рахунок ФОП Фущіч І.І., а не на рахунок ФОП Фущіч В.А.

Надіслані позивачем на адресу відповідача лист № 1 від 05.02.2020 року та претензія № 48/20 від 20.05.2020 року про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 14 039 грн. 17 коп., останнім залишені без відповіді та задоволення, що і стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом щодо стягнення із відповідача вказаної суми як безпідставно збереженого майна (коштів) на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнової - господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Між сторонами спору у відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 181 Господарського кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами, а отже, умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов`язковими.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. ст. 202, 203, 205, 206 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За положеннями ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати всій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналізуючи умови укладених між ПП "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Іваном Івановичем, ПП "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Василем Андрійовичем заявок-договорів, а також виставлений ФОП Фущіч В.А. до оплати позивачем рахунок № 118/1 від 30.07.2019 року на суму 14 039 грн. 17 коп., акту виконаних робіт по транспортних послугах № 3 від 10.07.2019 року, складеного між ПП "Сі-Транс" та Фізичною особою - підприємцем Фущіч Іваном Івановичем щодо виконаних робіт на суму 36 500 грн., меморіального ордеру № 1331 від 11.07.2019 року про оплату позивачем ФОП Фущіч І.І. суми 36 500 грн. за виконані роботи, акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) № 118/1 від 30.07.2019 року на суму 14 039 грн. 17 коп., меморіального ордеру № 1392 від 30.08.2019 року та банківської виписки від 30.08.2019 року про перерахування коштів у розмірі 14 039 грн. 17 коп. з призначенням платежу "оплата за транспортні послуги зг.рах. № 118/1 від 30.07.2019 року" на рахунок відповідача ФОП Фущіч Івана Івановича, суд приходить до висновку, що позивачем у даній справі помилково перераховані кошти відповідачу без будь-яких правових підстав.

При цьому, оскільки відповідач, на звернення позивача вказану суму помилково сплачених коштів не повернув, суд доходить висновку про збереження відповідачем суми 14 039 грн. 17 коп. без достатньої правової підстави, оскільки виконані роботи по транспортних послугах в межах заявки - договору № 669-МN-UА від 24.06.2019 року згідно акту виконаних робіт по транспортних послугах № 3 від 10.07.2019 року позивачем оплачено повністю.

За твердженням позивача, між позивачем та відповідачем відсутні інші договірні відносини щодо спірної суми.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності як юридичного факту договірних відносин між сторонами щодо спірної суми.

Інших доказів, які б в установленому порядку спростовували викладені позивачем обставини відповідачем не представлено та судом не встановлено.

В силу ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

При цьому термін "майно" у контексті частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України містить у собі не тільки майно в розумінні ст. 190 Цивільного кодексу України, але і гроші (грошові кошти).

Отже, підставою для виникнення зобов`язання за вищенаведеною нормою права є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, встановлених законом або договором.

Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом встановлено, що грошові кошти перераховувалися позивачем помилково, без правової підстави, у зв`язку з чим відповідач є неналежним отримувачем цих коштів.

Таким чином, беручи до уваги викладені вище обставини, грошові кошти в розмірі 14 039 грн. 17 коп., які перераховані Приватним підприємством "Сі-Транс" (позивачем у справі) на рахунок Фізичної особи - підприємця Фущіч Івана Івановича (відповідача у справі), у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України є безпідставно набутим (збереженим) майном та підлягають поверненню позивачу.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих (отриманих) грошових коштів в розмірі 14 039 грн. 17 коп. є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а тому, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 2 102 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Фущіч Івана Івановича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Сі-Транс", 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, будинок 26, квартира 17 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 25393986) суму 14 039 (Чотирнадцять тисяч тридцять дев`ять гривень) грн. 17 коп. безпідставно набутих (отриманих) коштів, а також 2 102 (Дві тисячі сто дві гривні) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 09.02.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.