ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1036/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання - Федорончук Д.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Турченко О.В., положення витяг з наказу № 139-к, дата видачі: 10.11.08;

від відповідача - Лук`янченко Г.В., ордер ОД № 105087, дата видачі: 27.11.20; Пинтяк Р.В., витяг № 100697985, дата видачі : 27.07.20; Керівник Селянського (фермерського) господарства "ПИНЕ"

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

на рішення Господарського суду Одеської області від „15" жовтня 2020р., повний текст якого складено та підписано „26" жовтня 2020р.

у справі № 916/1036/20

за позовом Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

до відповідача Селянського (фермерського) господарства "ПИНЕ"

про стягнення 486963,50 грн.

головуючий суддя - Волков Р.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 11.02.2021 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства "ПИНЕ" про стягнення з останнього, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.05.2020, заборгованості за невиконання зобов`язань розподілу прибутку результатів спільної діяльності за Договором №5-2017 від 27.07.2017р. у розмірі 463 406,34 грн., пені у розмірі 18 625,43 грн., інфляційних збитків у розмірі 2 318,78 грн, 3% річних у розмірі 2 612,95 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на умови укладеного з відповідачем Договору №5-2017 від 27.07.2017 та неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасного та в повному обсязі перерахування прибутку від результатів спільної діяльності у 2019-2020 рр. розмірі Ѕ частки, та як наслідок, виникнення у останнього заборгованості, на яку позивачем нараховано пеню, інфляційні збитки та 3% річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.10.2020р. по справі №916/1036/20 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Селянського (фермерського) господарства "ПИНЕ" про стягнення 486963,50 грн. відмовлено.

За висновками господарського суду Договір №5-2017 від 27.07.2017 укладений між сторонами у справі за своєю правовою природою є договором оренди землі, якому намагались надати форму договору спільної діяльності, а тому між сторонами не виникло правовідносин, притаманних для спільної діяльності, а взаємовідносини щодо оренди землі не оформлені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким стягнути з Селянського (фермерського) господарства "ПИНЕ" на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району заборгованості за невиконання зобов`язань розподілу прибутку результатів спільної діяльності за Договором №5-2017 від 27.07.2017р. у розмірі 463 406,34 грн., пені у розмірі 18 625,43 грн., інфляційних збитків у розмірі 2 318,78 грн, 3% річних у розмірі 2 612,95 грн.

Так, на думку скаржника, висновок суду першої інстанції стосовно того, що між сторонами не виникло правовідносин, притаманних для спільної діяльності, а тому суд вирішив не досліджувати та не з`ясовувати питання фактичного перерахування коштів між сторонами на предмет наявності чи відсутності прострочки з оплати - є грубим порушенням ч.2 ст. 237 ГПК України, оскільки при ухвалені рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Крім того, на думку скаржника, суд фактично змінив матеріально-правові підстави позову, чим усунувся від застосування правильних норм закону, що регулює спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем за Договором №5-2017 від 27.07.2017 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Господарського суду Одеської області від „15" жовтня 2020р. у справі № 916/1036/20; призначено розгляд апеляційної скарги Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до розгляду на 21 січня 2021 року о 10:00 год.

19.01.2021 від Селянського (фермерського) господарства "ПИНЕ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить залишити судове рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2020 без змін, а апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Господарського суду Одеської області від „15" жовтня 2020р. у справі №916/1036/20 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання. Повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/1036/20 відбудеться 11 лютого 2021 року о 12:30 год.

В судовому засіданні 11.02.2021 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2017р. між Білгород-Дністровською КЕЧ району (Сторона 1) та СФГ «ПИНЕ» (Сторона 2) було укладено Договір №5-2017, відповідно до умов якого сторони домовились з метою досягнення єдиної для обох сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності - для Сторони 1 та одержання прибутку - для Сторони-2 від здійснення ними господарської діяльності класу 01.11 за КВЕД-2010 з вирощування сільськогосподарських культур зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів без створення юридичної особи спільно діяти з вирощування зернових та решти, не віднесених до інших класів, культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації (п.1.1 Договору №5-2017 від 27.07.2017р.).

Також, сторони домовились, що вкладом Сторони 1 у спільну діяльність є право доступу та обробки земельних ділянок загальною площею 468га (згідно Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору), а також ділова репутація та ділові зв`язки тощо Вартість вкладу Сторони 1 визначена на рівні нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, яка станом на 01.01.2017 становить 27826,39га. (п.5.1 Договору №5-2017 від 27.07.2017р.).

Вкладом Сторони-2 у спільну діяльність є внесення грошових коштів, паливно-мастильних матеріалів, техніки, виконання робіт з обробки ґрунтів, сівби, посадки, внесення добрив та засобів захисту рослин, інших необхідних дій щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки тощо (п.5.2 Договору №5-2017 від 27.07.2017р.).

Сторони також визначили взаємні обов`язки, для Сторони 1 у розділі 3 договору, для Сторони 2 у розділі 4, наступним чином.

Відповідно до п.3.1 договору Сторона 1 зобов`язується:

- Попереджати Сторону 2 про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;

- Не розголошувати відомості (крім звітності) та не надавати копії документів, що стосуються Сторони2, та інших відомостей стосовно Договору без письмової згоди на це Сторони 2. В разі, якщо надання таких відомостей є обов`язковою вимогою законодавства - негайно попередити про це Сторони 2;

- Завчасно попереджати Сторону 2 про початок проведення військових навчань та інших заходів бойової підготовки на території полігону;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Відповідно до п.4.1 договору Сторону 2 зобов`язується:

- Залучити до спільної діяльності необхідні машинно-тракторні агрегати, технічне обладнання, інвентар. Паливно-мастильні матеріали та відповідних спеціалістів і працівників;

- Здійснювати своєчасну підготовку ґрунту для проведення сільгоспробіт, проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин, тощо);

- Надавати статистичну та іншу звітність до відповідних органів , надання якої вимагається при виконанні договору;

- Планувати та подавати за необхідністю звіт позивачу стосовно сівби сільгоспкультур та проведення інших сільгоспробіт;

- Тримати під паром не більше як 5% залученої земельної ділянки за умови, якщо це необхідно в цілях підвищення родючості ґрунту та цього вимагає технологічний процес сільськогосподарського виробництва;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Розрахунковим періодом для розподілу результатів спільної діяльності сторони визначили календарний рік (п.8.1 договору).

Пунктами 8.2-8.5 договору сторони визначили наступний порядок розподілу прибутку, отриманого в результаті спільної діяльності. Грошові кошти не менш як 9% від вартості вкладу Сторони 1 перераховуються Стороні 1, решта є прибутком Сторони (п.8.2). Вказані грошові кошти Сторона 1 отримує в порядку дострокового розподілу очікуваного прибутку за поточний рік у розмірі 1/12 частки щомісячно від відповідача в строк до 25 числа кожного місяця (п.8.4). У разі негативного результату спільної діяльності, вказані кошти не підлягають поверненню Стороні 2 (п.8.5). В разі порушення визначеного п. 8.4 Договору порядку та строків перерахування Стороні 1 грошових коштів Сторона 2 сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу (п.10.4. Договору).

Згідно з п 11.1. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Даний договір підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.

Відповідно до акту обміру земельної ділянки від 27.07.2017 комісією у складі головуючого помічника начальника Білгород-Дністровської КЕЧ району з МТЗ - працівника ЗСУ Дробиша О.Г., та членів комісії інженера з землекористування Білгород-Дністровської КЕЧ району працівника ЗСУ Колосової Т.П. із залученням СФГ «ПИНЕ» запропоновано, і ця пропозиція була затверджена керівником СФГ «ПИНЕ» Пинтяк Р.В. та ТВО начальника Білгород-Дністровської КЕЧ району Зюськовим Д.Ю. сторонами за Договором №5-2017 від 27.07.2017р. було залучено до обробки поле №1-46,6999 га (кадастровий номер :01:002:0346), №2 - 46,1949 га (кадастровий номер :01:002:0345), №3 - 200,0 га (кадастровий номер :01:002:0343), №4 - 55,1997 га (кадастровий номер :016:002:0346), поле №5 - 118 га., у зв`язку із чим, як зазначає позивач, він зробив свій внесок з вирощування сільськогосподарських культур з вирощування зернових культур (крім рису) бобових культур, і насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації.

Позивач вказує, що відповідач у повному обсязі не виконує своїх зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість.

У зв`язку з невиконання відповідачем обов`язків за договором, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями вих..№11 від 02.01.2020, вих.№251 від 12.02.2020, вих.. №346 від 27.02.2020 (т.1 а.с. 16-19).

На виконання зазначених претензій та умов п.8.1, 8.4. Договору, відповідачем 24.01.2020 було проведено часткову оплату за Договором №5-2017 від 27.07.2017 за грудень 2019 у сумі 10 000 грн. та 25.02.2020 у сумі 4 700 грн.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати, заборгованість відповідача за Договором №5-2017 від 27.07.2017 станом на 01.04.2020 за розрахунком позивача становить 365 711,34 грн.

Крім того, в зв`язку з систематичним неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати договірних внесків, позивачем на підставі п.10.4 Договору нараховано пеню, інфляційні збитки, а також здійснено нарахування 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач в заяві про збільшення позовних вимог №788 від 06.05.2020 (вх.№11695/20 від 12.050.2020) просив суд стягнути з СФГ «ПИНЕ» 463406,34 грн. заборгованості за невиконання зобов`язань розподілу прибутку результатів спільної діяльності за Договором №5-2017 від 27.07.2017р., 18 625,43 грн. пені, 2 318,78 грн. інфляційних збитків та 2 612,95 грн. 3% річних.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановленою ст.11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто договір - це домовленість, що свідчить про волевиявлення сторін та узгодження їхніх дій. Він є інститутом добровільного виконання зобов`язань для отримання результату, задля якого його укладено, і якого намагаються досягти сторони шляхом вчинення певних дій.

Отже, основною метою укладення договору є отримання сторонами результату, задля якого цей договір було укладено, та якого сторони за договором намагаються досягти шляхом вчинення певних дій.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з договору №5-2017 від 27.07.2017р., метою укладання зазначеного договору для Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району є отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності. Отже, укладаючи зазначений договір позивач певним чином розраховував на отримання від Селянського (фермерського) господарства «Пине» грошових коштів, розмір яких встановлено у п.8.1 договору.

Згідно з п.1.1 договору сторони домовились «з метою досягнення єдиної для обох сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності - для Сторони 1 та одержання прибутку - для Сторони-2 від здійснення ними господарської діяльності класу 01.11 за КВЕД-2010 з вирощування сільськогосподарських культур зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів без створення юридичної особи спільно діяти з вирощування зернових та решти, не віднесених до інших класів, культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації.»

Таке формулювання сторонами предмету договору підпадає під визначення договору про спільну діяльність. Вбачається, що йдеться про намір сторін отримати прибуток шляхом продажу спільно вирощеної сільськогосподарської продукції.

Статтею 1131 ЦК України визначає, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно зі ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Вклади сторін визначені у Розділі 5 договору.

Вкладом позивача у спільну діяльність є право доступу та обробки земельних ділянок загальною площею 468га (згідно Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору), а також ділова репутація та ділові зв`язки тощо (п.5.1 договору). Вартість вкладу позивача визначена на рівні нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, яка станом на 01.01.2017 становить 27826,39га.

Вкладом відповідача у спільну діяльність є внесення грошових коштів, паливно-мастильних матеріалів, техніки, виконання робіт з обробки ґрунтів, сівби, посадки, внесення добрив та засобів захисту рослин, інших необхідних дій щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки тощо.

Сторони також визначили взаємні обов`язки, для позивача у розділі 3 договору, для відповідача у розділі 4, наступним чином.

Відповідно до п.3.1 договору позивач зобов`язується:

- Попереджати відповідача про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;

- Не розголошувати відомості (крім звітності) та не надавати копії документів, що стосуються відповідача, та інших відомостей стосовно Договору без письмової згоди на це відповідача. В разі, якщо надання таких відомостей є обов`язковою вимогою законодавства - негайно попередити про це відповідача;

- Завчасно попереджати відповідача про початок проведення військових навчань та інших заходів бойової підготовки на території полігону;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Відповідно до п.4.1 договору відповідач зобов`язується:

- Залучити до спільної діяльності необхідні машинно-тракторні агрегати, технічне обладнання, інвентар. Паливно-мастильні матеріали та відповідних спеціалістів і працівників;

- Здійснювати своєчасну підготовку грунту для проведення сільгоспробіт, проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин, тощо);

- Надавати статистичну та іншу звітність до відповідних органів , надання якої вимагається при виконанні договору;

- Планувати та подавати за необхідністю звіт позивачу стосовно сівби сільгоспкультур та проведення інших сільгоспробіт;

- Тримати під паром не більше як 5% залученої земельної ділянки за умови, якщо це необхідно в цілях підвищення родючості грунту та цього вимагає технологічний процес сільськогосподарського виробництва;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

З аналізу положень договору стосовно вкладів сторін та їх обов`язків вбачається, що фактично йдеться про надання позивачем земельної ділянки відповідачеві для здійснення сільськогосподарського виробництва.

Розрахунковим періодом для розподілу результатів спільної діяльності сторони визначили календарний рік (п.8.1 договору).

Пунктами 8.2-8.5 договору сторони визначили наступний порядок розподілу прибутку, отриманого в результаті спільної діяльності. Грошові кошти не менш як 9% від вартості вкладу позивача перераховуються позивачу, решта є прибутком відповідача (п.8.2). Вказані грошові кошти позивач отримує в порядку дострокового розподілу очікуваного прибутку за поточний рік у розмірі 1/12 частки щомісячно від відповідача в строк до 25 числа кожного місяця (п.8.4). У разі негативного результату спільної діяльності, вказані кошти не підлягають поверненню відповідачеві (п.8.5).

Як вірно встановлено господарським судом, вартість вкладу позивача визначається розміром нормативно-грошової оцінки 468 га землі, (п.5.1 договору), тому вказані 9% від вартості вкладу є фіксованою та передбачуваною сумою платежу, який відповідач здійснює на користь позивача щомісячно, незалежно від результатів спільної діяльності, тобто результат спільної діяльності впливає на майновий стан лише відповідача.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 вказаного Закону встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Поняття орендної плати за землю визначено у ст.21 цього ж Закону, як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Як підставно вказано господарським судом, встановлений сторонами у договорі порядок розподілу коштів, згідно з наведеними вимогами Закону України «Про оренду землі», є фактично орендною платою на користь позивача за право користування земельною ділянкою відповідачем.

Отже, на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони отримання плати за надану у користування земельну ділянку, а для іншої - використання земельної ділянки.

За договором про спільну діяльність сторони мають діяти спільно. Разом з цим, обов`язок щодо вирощування сільгосппродукції фактично покладається лише на одну зі сторін договору, - на відповідача, тоді як обов`язок позивача обмежується лише наданням земельної ділянки відповідачеві. Доказів вчинення позивачем дій щодо безпосередньої участі у вирощуванні сільськогосподарської продукції суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що за своєю правовою природою договір № 5-2017 від 27.07.2017 - є договором оренди землі, якому намагались надати форму договору спільної діяльності.

Доказів укладання між сторонами договору оренди землі у встановленому законодавством порядку суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що між сторонами не виникло правовідносин, притаманних для спільної діяльності, а взаємовідносини щодо оренди землі не оформлені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, а тому дослідження та з`ясування питання фактичного перерахування коштів між сторонами на предмет наявності чи відсутності прострочки з оплати є недоцільним.

За таких обставин, аргументи скаржника суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняте рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в задоволені позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З огляду на встановлений ст. 14 Господарського процесуального кодексу України принцип диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі Серявін проти України від 10.05.2011, пункт 58).

Крім того, колегія суддів зауважує, що дійсно у відповідності до вимог ч.2 ст.237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Між тим, у відповідно ч.3 ст.277 ГПК України, порушення вимог ст. 237 ГПК України, як порушення процесуального права, не входить у перелік підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Господарського суду Одеської області від „15" жовтня 2020р. у справі №916/1036/20.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.10.2020 у справі №916/1036/20 без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

15.02.2021р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький