ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о з а к р и т т я п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

09 лютого 2021 року м. ЧернівціСправа № 926/48/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєв Михайла Ілліча

при секретарі судового засідання Голіней Я.І.,

за участі представників:

позивача - Юришин В.В., керівник, Ісар О.Я., адвокат

відповідача - Черкез М.І., адвокат, Черкез І.М., адвокат, Думитрович С.М., керівник

розглянув матеріали справи

за позовом: Релігійної організації «Релігійна Громада Парафія на честь Вознесіння Господнього Чернівецької єпархії Православної церкви України села Рингач Новоселицького району Чернівецької області» (60330, Чернівецька обл. Новоселицький р-н. с.Рингач, вул.І.Франка,62);

до відповідачів: 1. Новоселицька міська рада Чернівецького району Чернівецької області, старостинський округ №2, село Рингач (60300, Чернівецька обл. м.Новоселиця, вул.Чкалова,3);

2. Релігійна організація «Релігійна громада Парафія на Честь Вознесіння Господнього Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної церкви» (60330, Чернівецька обл. Новоселицький р-н. с.Рингач, вул.Лесі Українки,4);

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Новоселицька районна державна адміністрація Чернівецької області (60300,Чернівецька обл. м.Новоселиця, вул. Центральна,37);

про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності

ВСТАНОВИВ: Релігійна організації «Релігійна Громада Парафія на честь Вознесіння Господнього Чернівецької єпархії Православної церкви України села Рингач Новоселицького району Чернівецької області» звернулася до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до 1. Новоселицької міської ради 2. Релігійної організації «Релігійна громада Парафія на Честь Вознесіння Господнього Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної церкви» про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю Свято - Вознесенської Церкви, сторожки, альтанки, колодязь, що розташовані по вул. Лесі Українки, 4 в с. Рингач Новоселицького районгу Чернівецької області, серія СТА №238096, індексний номер 27304560, видане 25.09.2014 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16059031 від 25.09.2014.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.

Ухвалою суду від 06.01.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк у 10 днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків.

На виконання вищевказаної ухвали 12.01.2021 від позивача надійшла заява (вх.88) про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію №12-393514/1 від 12.01.2021, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою суду від 15.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.02.2021.

04.02.2021 від Новоселицької міської ради надійшло клопотання про розгляд даної справи без участі її представника.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач 11.09.2020 зареєстрований як юридична особа.

Згідно статуту «Релігійна Громада Парафія на честь Вознесіння Господнього Чернівецької єпархії Православної церкви України села Рингач Новоселицького району Чернівецької області» є місцевою релігійною організацією православних віруючих громадян, які добровільно об`єднались з метою спільного задоволення релігійних потреб, проживають на території села Рингач та визнають свою канонічну та організаційну належність до Чернівецької єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) у складі релігійного об`єднання - Православної Церкви України (п.1.1. статуту).

«Релігійна Громада Парафія на честь Вознесіння Господнього Чернівецької єпархії Православної церкви України села Рингач Новоселицького району Чернівецької області» є неприбутковою релігійною організацією зі статусом юридичної особи, яка має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнові та особисті немайнові права, бути позивачем та відповідачем у суді (п. 1.11 статуту).

За організаційно - правовою формою позивач є релігійною організацією. За видом діяльності - релігійною громадою (п.1.3 статуту).

Релігійна організація «Релігійна громада Парафія на Честь Вознесіння Господнього Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної церкви» є релігійною організацією, дата державної реєстрації 18.12.1991.

Відповідно до Свідоцтва про права власності від 25.09.2014 серія СТА 238096 відповідач-2 є власником нежитлової будівлі Свято-Вознесенської Церкви в с. Рингач Новоселицького району Чернівецької області.

25.09.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 160590310) внесено запис про реєстрацію права власності за відповідачем-2 на нежитлову будівлю Свято-Вознесенської Церкви в с. Рингач Новоселицького району Чернівецької області.

Предметом розгляду в цій справі є законність свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію права власності на культову споруду - Свято-Вознесенської Церкви.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що будівництво церкви здійснювалось в сукупності за рахунок пожертв, а також силами та за кошти всіх жителів села Рингач Новоселицького району Чернівецької області. Підставою позову є те, що спірне свідоцтво видано з перевищенням повноважень, адже культова споруда будується для задоволення потреб усіх жителів села Рингач, а не лише членів релігійної громади.

Позивач вважає, що відсутні правові та законні підстави щодо визнання права власності на спірний об`єкт нерухомості за відповідачем, що в подальшому стало наслідком прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, у зв`язку із чим виник конфлікт між сторонами щодо використання будівлі церкви, яка є єдиною культовою спорудою в с. Рингач Новоселицького району Чернівецької області, та яка була створена для потреб усієї громадим села.

Розглянувши в підготовчому судовому засіданні доводи сторін суд дійшов висновку, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є:

- суб`єктний склад правовідносин,

- предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Щодо суб`єктного складу сторін у справі.

Сторонами у цій справі є юридичні особи: позивачем є релігійна організація, відповідачем -1 - орган місцевого самоврядування як суб`єкт державної реєстрації, орган реєстрації, відповідачем-2 - релігійна організація.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

За змістом статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», який є спеціальним законом, що підлягає застосуванню до правовідносин, пов`язаних із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади.

Відповідно до ст.19 Цивільного кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже відповідно до зазначених норм спір у цій справі за суб`єктним складом сторін відповідає як господарській, так і цивільній юрисдикції.

Як вбачається із заявлених позовних вимог та їх підстав, позов у цій справі фактично поданий на захист релігійних прав та інтересів учасників релігійної громади, членами якої є віруючі громадяни (фізичні особи), зокрема позов направлений на захист інтересів релігійної громади задовольняти релігійні потреби громадян, членів релігійної громади шляхом використання спірної культової споруди, яка є єдиною в селі. Тобто позов у цій справі направлений на захист цивільних прав фізичних осіб, членів релігійної громади та інтересів позивача.

Щодо предмету спору та характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема.

Отже за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності. Перелік інших (чітко визначених) справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, міститься у частині 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, розглядаються в порядку господарського судочинства в тому разі, якщо спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

За змістом частин 1 та 2 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Заявлені позовні вимоги стосуються законності визнання та реєстрації власності на церкву, обґрунтовані порушенням інтересів усіх мешканців села на використання культової споруди для задоволення релігійних потреб, відтак спір у даній справі не виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не є господарською діяльністю в розумінні статті 3 Господарського кодексу України.

Правовідносини, пов`язані зі свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються, зокрема Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», який, як зазначалося вище є спеціальним для застосування до правовідносин, пов`язаних із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій.

Правовою підставою звернення з позовом до суду з вимогами про визнання недійсним та скасування спірного свідоцтва та рішення позивачем визначено статтею 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Зазначеною нормою врегульовано питання користування майном, яке є власністю держави, громадських організацій або громадян.

Відповідно до частини 10 статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», рішення державних органів з питань володіння та користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Таким чином, законодавством чітко визначена юрисдикційність розгляду відповідних категорій справ.

Згідно із п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно ч.2 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що даний спір не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, виник щодо оформлення права власності та використання культової споруди для задоволення релігійних потреб фізичних осіб - членів релігійної громади, тож не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та віднесений до юрисдикції місцевих загальних судів

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 2, 4, 20, 231, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №926/48/21.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та віднесений до юрисдикції місцевих загальних судів.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.02.2021.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та підлягає оскарженню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.І. Ніколаєв