ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Справа № 911/1806/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто- М Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс»

про стягнення 246345,02 грн

за участю представників

позивача: Машкіна В.М. предст. за дов. від 22.09.2020;

відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто- М Груп» (далі позивач, ТОВ «Авто- М Груп») з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (далі відповідач, ТОВ «НВК «Техімпекс») про стягнення 246345,02 грн, з яких: 194977,56 грн сума заборгованості за поставлений товар, 5022,93 грн інфляційні втрати, 4781,32 грн 3% річних, 41563,21 грн пеня.

Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 1 від 11.02.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

Через канцелярію суду 13.08.2020 ТОВ «НВП «Техімпекс» подано заяву за вих. № 982/08-20 від 13.08.2020 проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.08.2020 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.09.2020.

Через канцелярію суду ТОВ «НВК «Техімпекс» подано відзив на позовну заяву за вих. № 1143/09-20 від 18.09.2020, у якому відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Так, відповідач не заперечує обставин того, що ТОВ «Авто- М Груп» постачало товар, а ТОВ «НВК «Техімпекс» приймало його та оплачувало вартість товару відповідно до умов договору поставки № 1 від 11.02.2019.

Проте, як зазначає відповідач, згодом йому стало відомо, що ТОВ «Авто- М Груп» постачало ТОВ «НВК «Техімпекс» товар за значно завищеними цінами. У зв`язку з цим відповідачем було вирішено створити комісію з проведення внутрішньої перевірки, за наслідками якої установлено, зокрема, що згідно з видатковими накладними, які були вибірково перевірені, встановлено, що ціни на товар завищені в середньому на 100%. Також, за твердженнями відповідача, установлено, що заступник начальника відділу матеріально-технічного постачання Коняга О.В. особисто співпрацював з представниками контрагента та, на підставі генеральної довіреності від 11.02.2019 № 169/02-19, був уповноваженим представником ТОВ «НВК «Техімпекс» на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Авто- М Груп».

Відповідач вважає, що оскільки в результаті завищення ціни на товар, який ТОВ «Авто- М Груп» поставляло ТОВ «НВК «Техімпекс», відповідачу було завдано значних матеріальних збитків, які перевищують ту суму заборгованості, яку просить стягнути позивач, а отже, на переконання відповідача, підстави вимагати стягнути зазначену позивачем суму заборгованості та нараховувати штрафні санкції на цю суму відсутні.

Відповідач також зауважив на те, що для доведення факту завищення ціни позивачем, ТОВ «НВК «Техімпекс» уклало договір на проведення дослідження № 17-09/2020 від 17.09.2020 з ТОВ «Українська експертна компанія» для проведення товарознавчої експертизи з метою підтвердження факту завищення ціни.

Через канцелярію суду 30.09.2020 від ТОВ «Авто- М Груп» надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає, що проведення службового розслідування та експертизи щодо витрат відповідача на оплату поставлених йому товарів не звільняє його від відповідальності та обов`язку виконати договірні зобов`язання.

Через канцелярію суду 12.10.2020 ТОВ «НВК «Техімпекс» подано заперечення на відповідь на відзив, які залучено судом до матеріалів справи.

З метою вирішення питань, визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), підготовче засідання неодноразово відкладалось, строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів, про що 12.10.2020 судом постановлено ухвалу.

На підставі ухвали Господарського суду Київської області від 09.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2020.

Ухвалою суду від 30.11.2020, не оголошуючи про початок розгляду справи по суті, відкладено розгляд справи на 11.12.2020.

Через канцелярію суду 10.12.2020, до початку розгляду справи по суті, ТОВ «НВК «Техімпекс» подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копії висновку експертного авто товарознавчого дослідження складової частини автомобіля «ЗІЛ» № 123 від 16.12.2020.

Через канцелярію суду 11.12.2020 ТОВ «НВК «Техімпекс» подано клопотання про призначення товарознавчої експертизи у справі, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Для здійснення експертизи відповідач просив суд надати Київському науково-дослідному інституту судових експертиз видаткові накладні: № 48 від 02.08.2019; № 56 від 02.08.2019, № 50 від 02.08.2019; № 60 від 05.08.2019, № 61 від 07.08.2019; № 62 від 08.08.2019; № 63 від 08.08.2019; № 64 від 12.08.2019. Відповідач просив на вирішення експертизи поставити наступні питання: яка вартість даних виробів за відпускними (оптовими, роздрібними) цінами, які діяли на споживчому ринку України на аналогічні вироби станом на дату поставки?; чи є ціни на вироби по видаткових накладних ринковими цінами, які діяли на споживчому ринку України на аналогічні вироби станом на дату їх поставки?

Обгрунтовуючи клопотання про призначення експертизи, відповідач, зокрема, посилається на те, що внаслідок завищення ціни на товар, який ТОВ «Авто- М Груп» поставляло ТОВ «НВК «Техімпекс», відповідачу було завдано значних матеріальних збитків, що перевищують суму заборгованості, яку просить стягнути позивач.

Таким чином відповідач вважає, що є необхідність у дослідженні ринкової ціни поставленого ТОВ «Авто- М Груп» товару за вказаними вище видатковими накладними станом на дату поставки такого товару.

Присутня в судовому засіданні 11.12.2020 представник позивача заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, оскільки, на її думку, встановлення ринкової ціни спірного товару не стосується предмета спору.

Розглянувши в судовому засідання 11.12.2020 клопотання відповідача про призначення експертизи, врахувавши позицію представника позивача, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Водночас призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 902/368/16 та від 03.12.2019 у справі № 902/235/19.

Суд зазначає, що питання про встановлення завданих збитків відповідачу не входить до предмета доказування у даній справі, оскільки предметом розгляду даної справи є вимога позивача про стягнення заборгованості, пені, відсотків річних та інфляційних втрат з відповідача за поставлений йому товар. Суд звертає увагу, що обставини щодо завдання збитків відповідачу не підлягають розгляду у межах даного спору про стягнення заборгованості та можуть бути предметом окремого спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення у даній справи судової експертизи та відмовив у задоволенні відповідного клопотання ТОВ «НВК «Техімпекс».

Ухвалою суду від 11.12.2020 розгляд справи по суті відкладено на 11.01.2021.

Через канцелярію суду 11.01.2021 ТОВ «НВК «Техімпекс» подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що представник відповідача за довіреністю повідомила про призупинення надання адвокатських послуг в період з 08.01.2021 по 24.01.2021, у зв`язку з введенням локдауну на території України. Також відповідач зазначив, що ТОВ «НВК «Техімпекс» також впровадило карантинні обмеження та дистанційну роботу на підприємстві у період локдауну в Україні, у зв`язку з чим генеральний директор також не зможе самостійно представляти інтереси ТОВ «НВК «Техімпекс».

Присутня у судовому засіданні 11.01.2021 представник позивача усно заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Правовий аналіз приписів наведеної вище норми чинного процесуального законодавства свідчить про те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу, а саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Судом враховано, що встановлений ч. 2 ст. 192 ГПК України строк розгляду справи по суті спливає 11.01.2021, а приписами процесуального законодавства не передбачено можливості його продовження, крім того відповідачем у даній справі є юридична особа, яка на власний розсуд обирає представників для захисту та представництва її інтересів. Відповідачем не доведено суду неможливості заміни представника, а також неможливості розгляду справи без участі його представника на підставі письмових доказів у справі.

З огляду на те, що наявних у матеріалах справи доказів є достатньо для розгляду справи по суті, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд відхилив та розгляд справи вирішив здійснити без участі уповноваженого представника ТОВ «НВК «Техімпекс», за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.01.2021 представник позивача обґрунтувала в усному порядку заявлені вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, 11.01.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Авто- М Груп» (постачальник) та ТОВ «НВК «Техімпекс» (покупець) 11.02.2019 укладено договір поставки № 1 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити на умовах, передбачених цим Договором покупцю запасні частини та матеріали для автомобілів (далі «Товар»), а покупець зобов`язується прийняти товар у власність та своєчасно оплатити його вартість.

Пунктом 1.2. Договору обумовлено, що найменування, ціна, кількість, асортимент товару узгоджуються сторонами на підставі заявки покупця та вказуються у розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які одночасно є специфікацією і після їх оформлення стають невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 2.5. Договору перехід права власності та ризиків на товар відбувається в момент передачі товару покупцю. Датою поставки товару і виконання зобов`язань постачальника є день передачі товару представником постачальника або довіреним перевізником покупцю.

Ціна Договору визначається сторонами як сума вартості всіх партій товару, поставлених за даним Договором протягом усього строку його дії (п. 3.1. Договору).

За умовами п. 3.2. Договору оплату вартості кожної партії товару покупець зобов`язаний здійснити протягом 5 банківських днів після прийняття товару у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.6. Договору ціни на товар зафіксовані сторонами в заявках та в розрахункових документах є договірними і не підлягають зміні в односторонньому порядку.

Даний Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2019 (п. 9.1. Договору).

У період з 02.08.2019 по 12.08.2019 постачальник передав, а покупець прийняв у власність товар на загальну суму 194977,56 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 48 від 02.08.2019 на суму 40843,08 грн; № 56 від 02.08.2019 на суму 11937,90 грн; № 50 від 02.08.2019 на суму 27518,82 грн; № 60 від 05.08.2019 на суму 33586,03 грн; № 61 від 07.08.2019 на суму 49195,56 грн; № 62 від 08.08.2019 на суму 15952,80 грн; № 63 від 08.08.2019 на суму 2070,91 грн; № 64 від 12.08.2019 на суму 13872,46 грн.

Зі слів позивача, ТОВ «Авто- М Груп» зверталось до ТОВ «НВК «Техімпекс» з досудовою вимогою за вих. № 28/08-19-1 від 28.08.2019, у якій просило сплатити суму боргу в розмірі 194977,56 грн у семиденний строк.

Оскільки, як стверджує позивач, відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати вартості отриманого товару не виконав ТОВ «Авто- М Груп» звернулось до суду з відповідним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 194977,56 грн заборгованості за поставлений товар та нараховані на таку заборгованість 5022,93 грн інфляційних втрат, 4781,32 грн 3% річних та 41563,21 грн пені.

Зі свого боку відповідач не заперечує факту отримання від ТОВ «Авто- М Груп» спірного товару. Зокрема, відповідач зазначає, що за генеральною довіреністю від 11.02.2019 № 169/02-19, копія якої наявна у матеріалах справи, уповноваженим представником ТОВ «НВК «Техімпекс» на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Авто- М Груп» був заступник начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Коняга Олександр Володимирович.

За словами відповідача, йому стало відомо, що ТОВ «Авто- М Груп» постачало ТОВ «НВК «Техімпекс» товар за значно завищеними цінами, у зв`язку з чим на підприємстві відповідача було проведено внутрішню перевірку, за наслідками якої складено акт проведення внутрішньої перевірки стосовно закупівлі запасних частин заступником начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Конягою О.В.

У подальшому, як зазначає відповідач, заступником генерального директора ТОВ «НВК «Техімпекс» 10.09.2019 складено службову записку щодо перевірки фактів зловживань службовим становищем, що призвели до значних матеріальних збитків. Зокрема, відповідно до службової записки, на думку відповідача, є обгрунтовані підстави вважати, що між працівником ТОВ «НВК «Техімпекс» Конягою О.В. та керівником ТОВ «Авто- М Груп» були налагоджені взаємні усні домовленості по здійсненню закупівлі товару за завищеними цінами з метою отримання так званого «відкату».

У подальшому, зі слів відповідача, для уникнення конфліктів, за проханням Коняги О.В., останнього було відсторонено від виконання посадових обов`язків, шляхом звільнення за власним бажанням.

У зв`язку з наведеними обставинами відповідач вважає, що його підприємство зазнало значних матеріальних збитків, внаслідок постачання позивачем товару за завищеними цінами, а тому, на думку відповідача, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 1 від 11.02.2019.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Так, на виконання умов договору поставки № 1 від 11.02.2019 позивач поставив у власність відповідача товар (запасні частини та матеріали для автомобілів) на загальну суму 194977,56 грн. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, при поставці кожної партії товару між сторонами підписувалися видаткові накладні, що підтверджували факт прийняття покупцем товару та його ціну.

Водночас необгрунтованими та недоведеними є твердження відповідача про постачання позивачем товару і прийняття такого товару за завищеними цінами представником ТОВ «НВК «Техімпекс» Конягою О.В., який, нібито, мав відповідні усні домовленості з керівником ТОВ «Авто- М Груп».

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином належним доказом вчинення працівником ТОВ «НВК «Техімпекс» корупційного правопорушення, про яке стверджує у відзиві відповідач, або наявності факту зловживання службовим становищем під час виконання спірного договору, а також встановлення особи, якій завдано шкоду внаслідок цього, противоправних наслідків та вини у формі умислу, може бути лише відповідний вирок суду у кримінальному провадженні.

За висновком суду отримання уповноваженим представником відповідача Конягою О.В., вину якого не доведено у встановленому законодавством порядку, товару за ціною, яка відображена у спірних видаткових накладних, створює обов`язок відповідача сплатити вартість товару за тією ціною, за якою його прийнято.

Відтак, оцінюючи наведені обставини та факти в сукупності, суд вважає позовні вимоги про стягнення з ТОВ «НВК «Техімпекс» 194977,56 грн заборгованості за поставлений товар доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, як унормовано приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за порушення відповідачем грошових зобов`язань нараховано та заявлено до стягнення 5022,93 грн інфляційних втрат та 4781,32 грн 3% річних.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши обгрунтованість нарахованих позивачем 5022,93 грн інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що такі розраховано правильно, відповідно до вихідних даних, що містяться в матеріалах справи, а тому заявлена сума інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю.

Також судом, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон», здійснено перевірку розрахунку 3% річних, від кожної накладної окремо в межах визначеного позивачем загального періоду з 12.08.2019 по 03.06.2020, та встановлено, що сума 3% річних загалом складає 4723,33 грн, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання в частині здійснення розрахунків за поставлений товар позивачем на підставі п. 5.2. Договору нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в загальному розмірі 41563,21 грн.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 5.2. Договору у разі порушення покупцем строків оплати товару, передбачених цим Договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період прострочення, від простроченої суми, за кожен день прострочення.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ здійснене позивачем на суми неоплаченої вартості товару за загальний період з 12.08.2019 по 03.06.2020.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Позивачем, у порушення приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахована пеня за порушення строків оплати за періоди, які перевищують шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

За таких обставин, оскільки сторони не передбачили іншого періоду нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України), то визначений позивачем період нарахування пені обмежується шестимісячним строком.

Враховуючи викладене, судом здійснено перерахунок пені наступним чином:

- від суми боргу в розмірі 80299,80 грн (видаткові накладні: № 48 від 02.08.2019; № 56 від 02.08.2019, № 50 від 02.08.2019) за період з 12.08.2019 по 12.02.2020 пеня склала 12307,25 грн;

- від суми боргу в розмірі 33586,03 грн (видаткова накладна № 60 від 05.08.2019) за період з 13.08.2019 по 13.02.2020 пеня склала 5136,51 грн;

- від суми боргу в розмірі 49195,56 грн (видаткова накладна № 61 від 07.08.2019) за період з 15.08.2019 по 15.02.2020 пеня склала 7491,25 грн;

- від суми боргу в розмірі 18023,71 грн (видаткові накладні № 62 від 08.08.2019 та № 63 від 08.08.2019) за період з 16.08.2019 по 16.02.2020 пеня склала 2738,61 грн;

- від суми боргу в розмірі 13872,46 грн (видаткова накладна № 64 від 12.08.2019) за період з 20.08.2019 по 20.02.2020 пеня склала 2089,51 грн.

Загалом, за розрахунком суду, пеня склала в сумі 29763,13 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Як визначено ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення: 194977,56 грн заборгованості, 5022,93 грн інфляційних втрат, 4723,33 грн 3% річних та 29763,13 грн пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бульв. Незалежності, буд. 14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто- М Груп» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, офіс 16/26; ): 194977 (сто дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 56 коп. заборгованості, 5022 (п`ять тисяч двадцять дві) грн 93 коп. інфляційних втрат, 4723 (чотири тисячі сімсот двадцять три) грн 33 коп. 3% річних, 29763 (двадцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн 13 коп. пені та 3517 (три тисячі п`ятсот сімнадцять) грн 31 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.02.2021.

Суддя О.В. Щоткін