ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.01.2021 м. Ужгород Справа № 907/670/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши позовну заяву приватного виробничо-комерційного підприємства Феон, с. Рокосово Хустського району

до філія Закарпатського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України, м. Ужгород

про стягнення суми 129 992,33 грн.

За участю представників:

від позивача - Лукачко Іван Йосипович, адвокат

від відповідача - Комаровський Святослав Зорянович, довіреність № 19/3-02/353 від 24.12.2019 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з відповідача суми 129 992,33 грн., у тому числі 113 500,00 грн. основного боргу за Договором №1/1 від 07.01.2018 на придбання витратних матеріалів, 14505,30 грн. інфляційних втрат та 1987,03 грн. три відсотки річних, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 13, 14, 131-1 Конституції України, ст.ст. 258, 530, 624, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 19.11.18 позовну заяву зали-шено без руху та встановлено строк на усунення недоліків.

30.11.2018 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2018 відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/670/18 та призначено підготовче засідання на 16.01.2019.

У засіданні суду 16.01.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі та у відповідності до вимог ст. 183 ГПК України за згодою сторін оголошено перерву на 05.02.2019.

05.02.2019 року представником відповідача було подано клопотання від 04.02.2019 року (вх№02.3.1-07/1871/19) про призначення судової бухгалтерської експертизи.

У засіданні суду 05.02.2019 у зв`язку з надходженням від відповідача клопотання про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи за згодою сторін оголошено перерву на 20.02.2019.

У засіданні суду 20.02.2019 повторно за згодою сторін оголошено перерву на 28.02.2019.

В судове засідання 28.02.2019 року позивач свого повноважного представника не направив. Разом з тим, подав суду клопотання про відсутність заперечень щодо поданого відповідачем клопотання про призначення відповідної судової експертизи, однак, питань для їх вирішення експертом суду не подано.

Ухвалою суду від 28.02.2019 року було відкладено підготовче засідання на 13 березня 2019 р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2019 задоволено клопотання про проведення судової експертизи та призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського,54), зупинено провадження у справі № 907/670/18 до закінчення проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 18.03.2019 р. Даною ухвалою судом покладено обов`язок по оплаті експертизи на відповідача філія Закарпатського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України.

22.11.2019 (надійшло до суду 29.11.2019 ) до Господарського суду Закарпатської області супровідним листом надійшов висновок експертизи та матеріали справи разом з поданими додатковими документами.

Ухвалою суду від 04.12.2019 поновлено провадження у справі №907/670/18 та підготовче засідання у справі № 907/670/18 призначено на 15.01.2020 року.

За згодою представників сторін у засіданні суду 15.01.2020 оголошено перерву на 04.02.2020 для надання позивачу можливості подати суду письмово викладену позицію по суті заперечень відповідача.

У засіданні суду 04.02.2020 представником відповідача подано суду клопотання про призначення повторної судової бухгалтерської експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За згодою представників сторін з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судом оголошено перерву у підготовчому засіданні на 19.02.2020.

Ухвалою від 19.02.2020р. було призначено повторну бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському Науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Смоленська, 6); провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

27.04.2020р. до суду надійшло клопотання №8075/20-71 від 13.04.2020р. судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про витребування документів та вихідних даних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.04.2020 року задоволено клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зобов`язано сторони в строк до 20.05.2020р. надати суду: - завірені належним чином копії витребуваних документів.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2020 було зупинено провадження у справі № 907/670/18 до закінчення проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2020р.

21.07.2020 до Господарського суду Закарпатської області супровідним листом надійшов висновок експертизи від 30.06.2020 №8075/20-71 та матеріали справи разом з поданими додатковими документами.

Ухвалою суду від 11.08.2020 поновлено провадження у справі №907/670/18 та підготовче засідання у справі № 907/670/18 призначено на 08.09.2020.

В судовому засіданні 08.09.2020 відповідно до ст. 183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за згодою представників сторін було оголошено перерву до 22 вересня 2020 р.

Ухвалою суду від 22.09.2020 відкладено підготовче засідання у справі № 907/670/18 на 21.10.2020. Цією ж ухвалою у відповідності до вимог ст. 69, ч.3 статті 121 ГПК України на дату судового засідання було доручено судовому експерту подати суду письмово викладену позицію по суті клопотання приватного виробничо-комерційного підприємства Феон, с. Рокосово Хустського району щодо додаткового роз`яснення висновків судової експертизи.

Супровідним листом від 15.10.2020 судовим експертом подано суду письмові пояснення щодо висновку експерта від 30.06.2020 №8075/20-71.

У підготовчому засіданні 21.10.2020 відповідно до ст.183 ГПК України та враховуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судом оголошено перерву за згодою сторін до 17 листопада 2020 р. на 11:00 год.

Ухвалою суду від 17.11.2020 було відкладено підготовче засідання на 09.12.2020 року.

Ухвалою суду від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2021.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях по суті справи, з посиланням на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Пояснив, що на виконання укладеного з відповідачем договору на придбання витратних матеріалів №1/1 від 07.01.2017 року було надано послуги та передано товар. Посилаючись на те, що Відповідач у встановлений договором строк не здійснив у повному обсязі оплату за поставлений товар у відповідності до умов договору, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 129 992,33 грн., у тому числі 113 500,00 грн. заборгованості по оплаті вартості переданого товару, а також суми 1987,03 грн. 3% відсотків річних, та 14 505,30 грн. втрат від інфляції.

Позивач наголошує, що надати акти послуг по встановленню пристроїв вказаних у накладних №55 та №60 від 23.03.2017 року не має можливості, оскільки дані пристрої не встановлювались позивачем, а тільки були відпущені відповідно до накладних.

З приводу Довіреності представника філії Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк» Герчук В.В. на отримання матеріальних цінностей від HBKH «Феон», вказує на те, що така не надавалась, оскільки пристрої відпущені на підставі накладних та передані представнику банку безпосередньо в приміщенні банку при підписанні накладних.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у поданих суду письмовому відзиві та запереченні. Відповідач заперечує поставку безчипових пристроїв за видатковими накладними № 55 від 23.03.2017 року на суму 40 500,00 грн. та № 60 від 23.03.2017 року на суму 73 000,00 грн.

Звертає увагу на те, що вказані видаткові накладні не містять всіх необхідних реквізитів, які передбачені як обов`язкові Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», оскільки у вказаних видаткових накладних не вказана посада особи, яка відповідальна за здійснення господарської операції та правильність її оформлення від імені Банку, її підпис не скріплений печаткою та відсутні довіреності на отримання товарів, зазначених у накладних.

Вказує на те, що Акт здачі-приймання виконаних робіт є невід`ємною частиною Договору. Однак, ПВКП «Феон» всупереч умов Договору не надав на суму заявленої заборгованості доказів про: отримання Замовлення від АТ «Ощадбанк» на виконання робіт чи надання послуг; перелік виконаних робіт та/або наданих послуг за отриманим Замовленням; Актів здачі-приймання виконаних робіт чи наданих послуг.

Крім того, відповідач стверджує, що Акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2017 - 19.06.2017 року з виведеною заборгованістю відповідача на суму 204 529,00 грн. не може бути взятий до уваги, оскільки не підписаний представником Банку та не скріплений печаткою.

За доводами відповідача в сукупності вказані обставини свідчать про безпідставність вимог позивача та дають підстави для відмови у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 27.01.2021 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між ПВКП «Феон» (надалі - Позивач, Виконавець), в особі ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України (надалі - Відповідач, Замовник), в особі начальника філії - Закарпатське обласне управління Калія С.М., який діє на підставі довіреності №524 від 21.04.2016р., укладено Договір на придбання витратних матеріалів від 07.01.2017р. №1/1 (наділі Договір).

За умовами п.п.1.1 п.1 Договору №1/1, Виконавець зобов`язується виконати роботи і надати наступні послуги у 2017 році: придбати комплектуючі та витратні матеріали для комп`ютерної та офісної техніки, надати послуги по заправці картриджів та принтерів та ремонту офісного обладнання. Перелік послуг та товарів визначено в таблиці.

Протягом п`яти днів з дня отримання замовлення, Виконавець зобов`язується виконати роботи і подати Замовникові для підписання Акт здачі-приймання виконаних робіт, а Замовник зобов`язується прийняти належним чином виконану роботу і підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт в 5-ти денний термін з дня подання йому Виконавцем названого документа. Акт здачі-приймання виконаних робіт є невід`ємною частиною договору (п.п.2.1 п.2 Договору).

Згідно п.п.2.2 п.2 Договору №1/1, з дня замовлення Виконавець зобов`язаний передати товар Замовнику за накладною. Датою постачання товару є дата прийняття за кількістю та якістю товару, одержаного Замовником за накладною від Виконавця. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі, вказаному у рахунку, який виписав Виконавець та, згідно з Актом здачі- приймання виконаних робіт.

Строк оплати виконаних робіт зазначено у рахунку, що виписав Виконавець (п.п.3.1-3.2 п.3 Договору).

Відповідно до п.п.5.1 п.5 Договору №1/1, у випадку порушення своїх зобов`язань Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017р. (п.п.6.1 п.6 Договору).

За твердженнями позивача, що підтверджуються матеріалами справи на виконання умов Договору №1/1 на підставі видаткових накладних №55 від 23.03.2017 та №60 від 23.03.2017 позивачем поставлено відповідачу безчіпові пристрої для ОКІ 441;451;471;472 на загальну суму 113 500,00 грн.

Видаткові накладні №55 від 23.03.2017 та № 60 від 23.03.2017 підписані зі сторони покупця філії-Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» Герчук В.В., як і аналогічно підписані вказаною особою від імені покупця наступні накладні: - видаткова накладна №33 від 28.02.2017; - видаткова накладна №56 від 23.03.2017; - видаткова накладна № 57 від 23.03.2017; - видаткова накладна №58 від 23.03.2017.

За даними акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2017 по 19.06.2017 складеного між ПВКП «ФЕОН» і АТ «Ощадбанк», залишок заборгованості на 01.01.2017 складає - 5 494,00 грн., реалізовано на суму - 167 818,00 грн., сплачено на суму 151 393,00 грн., залишок заборгованості на 19.06.2017 складає - 21 919,00 грн.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 складеного між ПВКП «ФЕОН» і АТ «Ощадбанк» залишок заборгованості на 01.01.2018 складає - 204 529,00 грн., реалізовано на суму - 0,00 грн., сплачено на загальну суму 91 029,00 грн., залишок на 30.04.2018 складає - 113 500,00 грн.

Позивачем з метою досудового врегулювання спору надіслано відповідачу претензію №7/18-8/18 від 18.09.2018 з вимогою про оплату суми 113 500,00 грн.

Відповідачем надіслано відповідачу відповідь на претензію №106.26-16/381 від 23.10.2018 в якій вказує, що за даними акту звірки взаємних розрахунків складеного між ПВКП «ФЕОН» і АТ «Ощадбанк» за період з 01.01.2017 по 19.06.2017 залишок заборгованості на 19.06.2017 складає - 21 919,00 грн. Інформація про іншу заборгованість у ОУ АТ «Ощадбанк» відсутня, у зв`язку з чим відсутні підстави для оплати рахунків №55 та № 60 від 23.03.2017 року на загальну суму 113 500,00 грн.

Наведене і зумовило звернення позивача до суду, з позовними вимогами про стягнення вказаної заборгованості.

Крім того, позивачем зважаючи на прострочення виконання грошового зобов`язання, з урахуванням передбачених законом норм нараховано відсотки річних в сумі 1987,03 грн. та 14505,30 грн. втрат від інфляції.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Проаналізувавши укладений сторонами договір № 1/1 на придбання витратних матеріалів від 07.01.2017 суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є змішаним договором, що має ознаки договору про надання послуг та договору поставки, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини підпадають під регулювання Глави 30 Господарського кодексу України та норм глав 54,63 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений Позивачем товар.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар згідно з видатковими накладними № 55 від 23.03.2017 року на суму 40 500,00 грн. та № 60 від 23.03.2017 року на суму 73 000,00 грн.

За твердженням позивача, відповідачем не оплачено товар за вказаними видатковими накладними на загальну суму 113 500,00 грн.

Відповідач, у свою чергу, заперечує факт отримання ним від позивача товару за видатковими накладними № 55 від 23.03.2017 року на суму 40 500,00 грн. та № 60 від 23.03.2017 року на суму 73 000,00 грн. з огляду на те, що дані видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній станом на дати здійснення спірних поставок) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Судом встановлено, що Видаткові накладні №55 від 23.03.2017 та №60 від 23.03.2017 підписані зі сторони покупця філії-Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» Герчук В.В. без зазначення посади особи, як і аналогічно підписані вказаною особою від імені покупця наступні накладні: - видаткова накладна № 33 від 28.02.2017; - видаткова накладна № 56 від 23.03.2017; - видаткова накладна №57 від 23.03.2017; - видаткова накладна № 58 від 23.03.2017 за якими відповідачем прийнято такі накладні до виконання.

За змістом видаткових накладних, наданих позивачем суду на підтвердження здійснення господарських операцій з поставки відповідачу товару за договором, вказані накладні містять передбачені законом реквізити, тоді як такі неістотні недоліки накладних, як відсутність посади особи, яка приймала товар від імені відповідача, не перешкоджає можливості ідентифікувати відповідну особу з огляду на наявність її прізвища, ініціалів та особистого підпису.

Таким чином, певні недоліки документів не можуть бути підставою для твердження відповідача про факт неотримання ним Товару та наявність підстав для затримки оплати /не оплати Товару, оскільки у своїй сукупності вони дозволяють встановити повну інформацію про зміст такої операції.

Відповідно до наказу «Про переведення ОСОБА_2 » від 03.03.2017 № 225-к ОСОБА_2 переведений на посаду заступника начальника відділу - завідувача сектору технічного обслуговування та ремонту обчислювальної техніки відділ інформаційних технологій філії-Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Згідно Довіреності від 02.03.2017р., зареєстрованої в реєстрі за №310, начальник Філії (Гордійчук М.М.) уповноважений укладати, підписувати, вносити зміни, розривати договори (з правом підпису документів, пов`язаних з укладенням та виконанням умов таких договорів), зокрема, щодо закупівлі Банком товарів, робіт та послуг.

Згідно пункту 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Слід зазначити, що за змістом ст. 244 ЦК України, довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Разом з тим, недотримання сторонами письмової форми вказаного правочину, в силу ст. 218 ЦК України, не свідчить про його недійсність, а також те, що особа, яка отримала товар не була уповноважена на таке отримання. За відсутності письмової форми довіреності на отримання товару, факт уповноваження відповідної особи може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Зокрема, вчинення довірителем дій, які підтверджують правомірність отримання особою від його імені товару свідчить про існування між ним та уповноваженою особою домовленості на вчинення відповідних юридичних дій.

Як вже зазначалось особою, яка прийняла товар за накладними №55 від 23.03.2017 та №60 від 23.03.2017, значиться Герчук В.В. (підпис вказаної особи наявний на накладних). Вказаною особою, від імені покупця підписані також накладні: - видаткова накладна №33 від 28.02.2017; - видаткова накладна №56 від 23.03.2017; - видаткова накладна №57 від 23.03.2017; - видаткова накладна №58 від 23.03.2017 прийняття за якими відповідних послуг не заперечувалось відповідачем, були оплачені. Зазначене, з огляду на положення пункту 2 Договору №1/1, крім іншого підтверджує, що товар згідно спірних видаткових накладних №55 від 23.03.2017 та №60 від 23.03.2017 був прийнятий відповідачем.

Водночас, суд зазначає, що передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку, але не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/повернення або прийняття товарів.

Отже, заперечення відповідача стосовно відсутності належних та допустимих доказів проведення між сторонами господарських операцій за договором поставки та, як наслідок, відсутності у відповідача обов`язку по сплаті заявлених до стягнення коштів є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

Окрім того, відповідачем не надано суду відомостей стосовно намагання АТ «Ощадбанк» провести внутрішню перевірку стосовно підтвердження чи спростування проведення відповідної господарської операції такою особою, або вирішення питання притягнення такої до відповідальності у порядку, визначеному чинним законодавством.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Однак ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до роз`яснень викладених в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права» перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі - продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1, ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно п.п.2.2 п.2 Договору №1/1, з дня замовлення Виконавець зобов`язаний передати товар Замовнику за накладною. Датою постачання товару є дата прийняття за кількістю та якістю товару, одержаного Замовником за накладною від Виконавця. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі, вказаному у рахунку, який виписав Виконавець та, згідно з Актом здачі- приймання виконаних робіт.

Строк оплати виконаних робіт зазначено у рахунку, що виписав Виконавець (п.п.3.1-3.2 п.3 Договору).

Отже, у зв`язку із отриманням товару у відповідача виникло безумовне зобов`язання щодо оплати його вартості.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення суми 113 500,00 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, доводи представника відповідача про відсутність в матеріалах справи відомостей про отримання Замовлення від АТ «Ощадбанк» на виконання робіт чи надання послуг, переліку виконаних робіт та/або наданих послуг за отриманим Замовленням, а також Актів здачі-приймання виконаних робіт чи наданих послуг, судом не беруться до уваги, оскільки існування цих документів не є необхідною умовою при передачі товару покупцю і їх відсутність жодним чином не спростовує обставин передачі товару за видатковими накладними.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Порушення відповідачем свого зобов`язання, в частині проведення повної оплати за поставлений товар, надає позивачеві право на нарахування відповідачеві відсотків річних та інфляційних втрат.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми 14 505,30 грн. інфляційних втрат та 1 987,03 грн. трьох відсотків річних.

Як вже вказувалось строк оплати виконаних робіт зазначено у рахунку, що виписав Виконавець (п.3.2 Договору №1/1).

З наданих рахунків на оплату від 23.03.2017р. №55, №60 вбачається, що вони не містять даних щодо строку (терміну) оплати за товар, а, отже, не можливо встановити період прострочення грошового зобов`язання за зазначеними рахунками.

Виходячи з вищезазначеного, підтвердити правильність проведеного ПВКП «Феон» розрахунку інфляційних втрат в сумі 14 505,30 грн. за період з 30.04.2018 по 28.11.2018, не видається за можливе.

Відтак, заявлена до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат в сумі 14 505,30 грн. задоволенню не підлягає.

З аналогічних підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 1 987,03 грн. трьох відсотків річних.

Щодо експертних висновків від 22.11.2019 №1373 та від 30.06.2020 №8075/20-71, то з огляду на письмові пояснення позивача та відповідача у суду відсутні підстави для їх відхилення, разом з тим суд зазначає, що дані висновки у відповідності до ст. 104 ГПК України не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінені судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги приватного виробничо-комерційного підприємства Феон, с. Рокосово Хустського району до філія Закарпатського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України, м. Ужгород про стягнення суми 129 992,33 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 113 500,00 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог. Відтак на відповідача покладається судовий збір в сумі 1702,49 грн.

Також, суд зауважує, що позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 2 261,00 грн., згідно платіжного доручення №0.0..1 від 07.11.2018 року, що на 311,12 грн., більше ніж необхідно, у зв`язку з чим така сума сплачена надмірно у збільшеному розмірі та підлягає поверненню з Державного бюджету України за клопотанням позивача, у відповідності до ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» (88000 м. Ужгород, вул. Корзо, 15, ) на користь Приватного виробничого-комерційного підприємства «Феон» (90410, Закарпатська обл., Хустський р-н, село Рокосово, вулиця Учительська, будинок 17, ) суму 113 500,00 грн. (сто тринадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) заборгованості по оплаті вартості поставленого товару, а також суму 1 702,49 грн. (тисячу сімсот дві гривні 49 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено: 16.02.2021.

Суддя О.Ф. Ремецькі