ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року Справа № 912/2518/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Орєшкіної Е.В., Чус О.В.

секретар судового засідання Грачов А.С.

представники сторін:

від позивача: Ковзун Л.В., посвідчення №041159 від 08.02.2016, прокурор;

від відповідача-2: Репело О.В., ордер серії ВА №1009304 від 23.11.2020, адвокат;

від відповідача-1: представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Соколова Олександра Вікторовича" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2020 у справі №912/2518/19 (суддя Бестаченко О.Л., повне рішення складено 01.10.2020)

за позовом: Заступника керівника Знам`янської місцевої прокуратури, м. Знам`янка Кіровоградської області

до відповідача-1: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м. Кропивницький

відповідача-2: Фермерського господарства "Соколова Олександра Вікторовича", м. Кропивницький

про визнання наказу і договору оренди землі недійсними та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

У вересні 2019 року Заступник керівника Знам`янської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Фермерського господарства "Соколова Олександра Вікторовича" про визнання наказів і договорів оренди землі недійсними та повернення земельних ділянок, який містить наступні позовні вимоги:

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014;

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-1892/14-15-СГ від 17.04.2015;

- визнати недійсним договір оренди землі загальною площею 43,4877 га, кадастровий номер №:02:000:9025, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, номер реєстрації речового права 9747148 від 01.12.2014, укладений між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_1 20.11.2014 року;

- визнати недійсним договір оренди землі загальною площею 32,4207 га, кадастровий номер №0:02:000:3311, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, номер реєстрації речового права 9748761 від 21.05.2015, укладений між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_1 19.05.2015 року;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:9025 площею 43,4877 га ріллі, нормативна грошова оцінка якої 966 087 грн, у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер №0:02:000:3311 площею 32,4207 га ріллі, нормативна грошова оцінка якої 868 091,25 грн, у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з покладенням на відповідачів судового збору.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора зазначив, що відповідачем-1 були видані накази про надання в оренду земельних ділянок відповідачу-2 з порушенням процедури, визначеної законом, на підставі недостовірних документів, що встановлено в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000010, а тому вказані накази підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Також підлягають визнанню недійсними договори оренди, які були укладені на підставі оскаржуваних наказів відповідача-1 із зобов`язанням відповідача-2 повернути земельні ділянки у власність держави.

Ухвалою суду першої інстанції від 11.09.2019 роз`єднано позовні вимоги та у справі №912/2518/19 визначено розглядати такі позовні вимоги:

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014;

- визнати недійсним договір оренди землі загальною площею 43,4877 га, кадастровий номер №:02:000:9025, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, номер реєстрації речового права 9747148 від 01.12.2014, укладений між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_1 20.11.2014 року;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:9025 площею 43,4877 га ріллі, нормативна грошова оцінка якої 966 087 грн, у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надало пояснення на позовну заяву, в яких просило відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначило, що при прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою та наданні земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 подавались до Головного управління відповідна заява та погоджений у встановленому ст. 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою, витяг з державного земельного кадастру. Позивач неправомірно посилається на норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки даний закон не стосується та не регулює відносин щодо створення фермерського господарства та ведення господарської діяльності. Твердження позивача про порушення Закону України «Про фермерське господарство» є безпідставними та повністю спростованими. Крім того, відповідно до Агрохімічного паспорту поля №043641 від 2014 (доданого позивачем до позову) земельна ділянка площею 43,4877 га кадастровий номер 0:02:000:9025 віднесена до агровиробничої групи грунтів 055е чорноземи типові малогумусні слабозмиті важкосуглинкові та не входить до переліку особливо цінних груп грунтів, затвердженого наказом Держкомзему України від 06.10.2003 №245. Таким чином, твердження прокурора щодо необхідності проведення обов`язкової державної землевпорядної експертизи вважає помилковими та безпідставними. Відповідальність за достовірність землевпорядної документації несе її розробник, який у разі виявлення порушень притягується до відповідальності. Згідно даних державного реєстру сертифікованих інженерів землевпорядників розробник землевпорядної документації (проекту землеутрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду для ведення фермерського господарства) ОСОБА_2 кваліфікаційного сертифікату не позбавлявся. Доказів щодо скасування землевпорядної документації позивачем не надано. Звернув увагу, що в порушення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор про звернення з цим позовом до суду попередньо Головне управління не повідомляв.

ФГ «Соколова Олександра Вікторовича» подало до суду першої інстанції заяву про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України, оскільки відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді та в порушення вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор до подання даної позовної заяви не звертався до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з відповідним листом для усунення порушень. Відтак, відсутні підстави вважати, що Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області допущено бездіяльність.

Також ФГ «Соколова Олександра Вікторовича» подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки наведені прокурором підстави не можуть бути визнані поважними в розумінні приписів ч. 5 ст. 267 ЦК України. Тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2020 у справі №912/2518/19 (суддя Бестаченко О.Л.) позов задоволений.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014.

Визнано недійсним договір оренди землі загальною площею 43,4877 га, кадастровий номер №:02:000:9025, розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, номер реєстрації речового права 9747148 від 01.12.2014, укладений 20.11.2014 року між Головним управлінням Держземагенства в Кіровоградській області та ОСОБА_1 , який є засновником Фермерського господарства "Соколова Олександра Вікторовича".

Зобов`язано Фермерське господарство "Соколова Олександра Вікторовича" повернути земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:9025 площею 43,4877 га ріллі, нормативна грошова оцінка якої 966 087 грн, у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Стягнуто з Фермерського господарства "Соколова Олександра Вікторовича" на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2 881,50 грн.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь Кіровоградської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2 881,50 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що прокурором доведені підстави представництва інтересів держави. Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області при винесені спірного наказу від 25.07.2014 №11-856/14-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" було порушено порядок, визначений Законом №973-IV щодо надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, що згідно з ст. 152 ЗК України, ст. 21, 393 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх незаконними (недійсними) та скасування, а також, виходячи з приписів ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України для визнання недійсним спірного договору оренди землі та повернення землі. Судом також зазначено на необґрнутованість посилань прокурора в даній справі на порушення ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», а доводи щодо наявності у складі земель особливо цінних грунтів та не підписання власниками/користувачами суміжних земельних ділянок акту прийому передачі межових знаків на зберігання від 16.06.2014 стосуються іншої земельної ділянки. Судом також визнані поважними причини пропуску заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області позовної давності при зверненні з даним позовом до господарського суду, оскільки первісно прокурор звернувся до суду з позовом про визнання наказів незаконними, визнання недійсними договорів оренди землі та повернення земельних ділянок у межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, а подання даного позову до Господарському суду Кіровоградської області у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності, обумовлено закриттям Верховним Судом провадження у справі №395/380/16-ц.

Доводи апеляційної скарги та відзиву не неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач-2, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- у справі не виникло підстав для представництва прокурором інтересів держави, бо порушені вимоги ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відсутні підстави вважати, що Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області допущено бездіяльність;

- заява ОСОБА_1 до Головного управління для отримання земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства відповідає вимогам, що були передбачені законодавством, чинним на той час, а висновки суду, що вона не містить обґрунтування не ґрунтуються на законі;

- закон не вимагає про зазначення в заяві інформації про членів фермерського господарства та перебування у власності техніки;

- Відповідач-2 створив фермерське господарство, земельна ділянка обробляється, не розпайована, не передана в суборенду;

- саме по собі допущене правопорушення з боку органів публічної влади під час прийняття рішення, на підставі якого особа набула право оренди, не є безумовною підставою для скасування такого рішення та договору оренди;

- докази протиправності дій ОСОБА_1 відсутні;

- спірна земельна ділянка може бути повернена лише за позовом власника;

- подання позову з недодержанням правил підвідомчості не перериває позовну давність, тому висновок суду щодо поважності пропуску позовної давності є неправомірним.

16.01.2021 від заступника керівника Знам`янської місцевої прокуратури до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що гарантії, передбачені ст. 1 Першого проколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушуються, бо звернення прокурора до суду відповідає законній меті та спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо переходу майна, яке становить власніть держави, при цьому у цій справі відсутній надмірний тягар на відповідача-2, бо відповідне право набуте ним безоплатно. Незаконна передача у користування спірної земельної ділянки порушує інтереси держави. Враховуючи, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняло рішення, яке оскаржується, воно є відповідачем у вказаній справі, тому визначення його в якості органу, що уповноважений на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах фактично створить пародоксальну ситуацію, за якою позивачем та відповідачем у справі буде одна й та саме особа. Тому, прокурор у цій справі самостійно представляє інтереси держави. У спірних відносинах підлягають застосуванню правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства згідно зі статтею 7 Закону №973-IV як спеціального по відношенню до ст. 123 ЗК України. Подання цього позову до Господарського суду Кіровоградської області у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності, обумовлено саме закриттям Верховним Судом провадження у справі №395/380/16-ц. Посилання апелянта на те, що подання позову з недодержанням правил підсудності не перериває позовної давності, не можуть бути прийняті до уваги у цій справі, бо на час звернення прокурора до місцевого суду існувала інша судова практика щодо судочинства в аналогічних спорах.

Від відповідача-1 відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Процедура.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26.11.2020 для розгляду апеляційної скарги обрано колегію суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2020 після усунення недоліків апеляційної скарги зазначеною колегією суддів відкрито апеляційне провадження, розгляд скарги призначений у судовому засіданні на 01.02.2021 14.00 год.

У судовому засіданні 01.02.2021 повноважний представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Прокурор у судовому засіданні 01.02.2021 проти апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду залишити без змін.

Відповідач-1 явку повноважного представника у судове засідання 01.02.2021 не забезпечив. У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, був повідомлений про час та місце розгляду справи електронною поштою ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на яку була надіслана ухвала суду від 16.12.2020.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, а також те, що явка повноважних представників сторін обов`язковою у судове засідання судом не визнавалась, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у цьому судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача-1.

За результатами розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та повноважного представника відповідача-2, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив таке.

08.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області (надалі відповідач-1) із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду загальною площею 43 га терміном на 15 років із земель, що перебувають у державній власності на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с. 41 т. 2).

Разом із вказаною заявою ОСОБА_1 було надано обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в якому зазначено, що відведення земельної ділянки площею 43 га є раціональним для технології вирощування сільськогосподарських культур, доцільним щодо перспектив діяльності фермерського господарства, та з метою збереження і підвищення родючості грунтів, а також поліпшення інших корисних властивостей землі (а.с. 44 т. 2).

До заяви додано: довідку Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Центр" від 07.04.2014 № 41 про те, що ОСОБА_1 з 01.06.2012 займає в ТОВ "Сільгосп-Центр" посаду начальника відділу менеджменту по закупівлі зернових (а.с. 45 т. 2); копію трудової книжки (а.с. 49-50 т. 2); копію диплому спеціаліста, з якого слідує, що ОСОБА_1 закінчив у 2004 році Уманський державний аграрний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Агрономія" та здобув кваліфікацію вченого агронома (а.с. 43 т. 2).

Наказом першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-3/14-14-СГ від 18.04.2014 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, а саме: орієнтовний розмір земельної ділянки 43 га ріллі (а.с. 128 т. 1).

15.07.2014 ОСОБА_1 було подано заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною полощею 43,4877 га для ведення фермерського господарства із земель державної власності на території Петроострівської сількоської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, до якої додані проект землеустою, витяг про реєстрацію земельної ділянки, обмінний файл (а.с. 39 т. 2).

Наказом першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 затверджено документацію із землеустрою та передано в оренду земельну ділянку загальною площею 43,4877 га ріллі (кадастровий номер :02:000:9025) для ведення фермерського господарства на території Петроострівської сільської ради (а.с. 129 т. 1).

На виконання даного наказу 20.11.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі строком на 15 років (а.с. 173-178 т. 1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9025 зареєстровано 01.12.2014, номер запису: 9747148 (а.с. 181-183 т. 1).

Прокурор, посилаючись на порушення відповідачами вимог ст.ст. 22, 31, 93, 124, 134 ЗК України, ст.ст. 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» звернувся із даним позовом до суду, вказує на законність мети позову, який спрямований на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо набуття речових прав на майно, яке становить власність держави.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Одночасно згідно з положеннями частин 3 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви прокурор зазначив про відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №698/119/18 дійшла наступного правового висновку: «Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (пункт 70 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор».

Так, відповідно до статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Згідно зі статтею 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

У статті 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" також встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до пункту 1 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 (далі Положення) центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах; за проведенням землеустрою; виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Враховуючи викладене, органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різні функції, а саме:

- функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

- функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Поряд із цим, відповідно до пункту 7 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, ГУ Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру і їй підпорядковане. Відповідно до пункту 3 цього положення завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Оскільки у даній справі оскаржуються накази Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області та укладені ним договори, то визначення Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області в якості органу, що уповноважений на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах фактично створить парадоксальну ситуацію, за якої Позивачем та одним із Відповідачів у справі буде одна і так ж особа.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №917/468/19, від 06.10.2020 у справі №922/129/19.

Отже, судом першої інстанції правильно зазначено, що прокурором доведено підстави представництва інтересів держави у цій справі.

Щодо суті спірних відносин апеляційний суд зазначає таке.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тобто, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інших, крім установлених цією статтею, матеріалів і документів; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України №973-IV від 19.06.2003 "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Згідно ч. 1, 2, 3, 4, 7 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону №973-IV).

Отже, спеціальний Закон №973-IV визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинні бути зазначені не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Крім того, Закон №973-IV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону №973-IV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства згідно із статтею 7 Закону №973-IV, як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону №973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 цього Закону умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Вищенаведений висновок про застосування норм права у спірних правовідносинах викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 у справі №365/65/16-ц та Верховним Судом в постановах від 14.11.2018 у справі №314/3881/15-ц, від 23.05.2018 у справі №389/29/17-ц, від 20.06.2018 у справі №378/766/15-ц та від 22.05.2019 у справі №366/2648/16-ц.

Відповідно ж до правового висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №525/1225/15-ц, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Як встановлено в ході розгляду справи, 08.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду загальною площею 43 га терміном на 15 років із земель, що перебувають у державній власності на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с. 41 т. 2).

Разом із вказаною заявою ОСОБА_1 було надано «Обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства», в якому зазначено, що відведення земельної ділянки площею 43 га є раціональним для технології вирощування сільськогосподарських культур, доцільним щодо перспектив діяльності фермерського господарства, та з метою збереження і підвищення родючості грунтів, а також поліпшення інших корисних властивостей землі (а.с. 44 т. 2).

До заяви додано: довідку Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Центр" від 07.04.2014 №41 про те, що ОСОБА_1 з 01.06.2012 займає в ТОВ "Сільгосп-Центр" посаду начальника відділу менеджменту по закупівлі зернових (а.с. 45 т. 2); копію трудової книжки (а.с. 49-50 т. 2); копію диплому спеціаліста, з якого слідує, що ОСОБА_1 закінчив у 2004 році Уманський державний аграрний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Агрономія" та здобув кваліфікацію вченого агронома (а.с. 43 т. 2).

Дослідивши документ з назвою "Обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства", суд першої інстанції слушно зауважив, що такий документ не містить відповідного обґрунтування, оскільки викладена у ньому інформація лише розкриває поняття фермерського господарства, поняття сівозміни та дає обґрунтування для чого створюються фермерські господарства та існує сівозміна. Відсутні члени фермерського господарства, немає доказів щодо наявності сільськогосподарської техніки, фінансових ресурсів тощо. Фермерське господарство «Соколова О.В.» було зареєстровано у м. Кропивницький лише 17.07.2015, згідно поданих документів у 2014 році ОСОБА_1 був міським мешканцем, на посадах, пов`язаних саме з виробництвом сільськогосподарської продукції, не працював.

Тому, з поданого документа не можна дійти висновку, що ОСОБА_1 мав намір створити фермерське господарство та спроможний вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку.

Таким чином, в порушення норм ЗК України та Закону №973-ІV Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області при винесені наказів про передачу в оренду гр. ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не встановлено волевиявлення заявника на створення фермерського господарства з урахування перспектив його діяльності, не перевірено наявність власних матеріальних та трудових ресурсів для обробітку землі.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_1 одержав в оренду для створення фермерського господарства дві земельні ділянки загальною площею понад 75 га.

При цьому він не обґрунтував належним чином необхідності одержання землі такої значної площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказав перспектив діяльності фермерського господарства, наявності в нього техніки для обробітку землі, не зазначив про кількість членів фермерського господарства та наявності у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, а додане до заяви обґрунтування розмірів земельної ділянки має загальний характер та не містить будь-якої конкретики, що свідчить про відсутність в нього волевиявлення та можливості ведення фермерського господарства, раціональне використання земельних ділянок у відповідності до норм та мети Закону № 973-IV.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 908/684/19.

Матеріали справи також не містять доказів щодо подальшого самостійного обробітку землі саме Фермерським господарством «Соколова О.В.», як-то закупівля насіння, продаж виготовленої товарної продукції, оренда техніки, та подання статистичних звітів щодо обробітку землі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Головним управлінням Держземагенства у Кіровоградській області при винесені спірного наказу №11-856/14-14-СГ від 25.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" було порушено порядок, визначений Законом №973-IV щодо надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, що згідно з ст. 152 ЗК України, ст. 21, 393 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх незаконними (недійсними) та скасування, а також, виходячи з приписів ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України для визнання недійсним спірного договору оренди землі та повернення землі, яка була передана в оренду з порушенням вимог чинного законодавства, державі в особі органу уповноваженого здійснювати розпорядження землею державної форми власності.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2016 року заступник керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з аналогічним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди землі, повернення земельних ділянок (а.с. 31-40 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №395/380/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2017 року скасовано, провадження у справі за позовом заступника керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Соколова О.В., третя особа - ОСОБА_3 , про визнання наказів незаконними, визнання недійсними договорів оренди землі та повернення земельних ділянок закрито, повідомлено заявникові, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Закриваючи провадження у справі №395/380/16-ц Верховний Суд виходив з того, що за змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Отже, первісно заступник керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду з позовом про визнання наказів незаконними, визнання недійсними договорів оренди землі та повернення земельних ділянок у межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, а подання даного позову до Господарському суду Кіровоградської області у вересні 2019 року, тобто з пропуском строку позовної давності, обумовлено закриттям Верховним Судом провадження у справі № 395/380/16-ц. При цьому, у своїй постанові Верховний Суд посилався на правові позиції, висловлені у постановах від 13.03.2018, 20.06.2018, 10.10.2018, тобто після звернення заступника керівника Знам`янської місцевої прокуратури з первісним позовом.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Спірний наказ був винесений у липні 2014 року, а договір оренди землі укладено у листопаді 2014 року, тобто загальний строк позовної давності для пред`явлення даного позову сплив відповідно у липні та листопаді 2017 року.

Прокурором разом із позовною заявою подано суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку (а.с. 28-30 т. 1).

Враховуючи, що з аналогічною позовною заявою прокурор звернувся до суду цивільної юрисдикції у межах строку позовної давності та практика Верховного Суду щодо юрисдикції спірних відносин була змінена пізніше, суд першої інстанції правомірно визнав поважними причини пропуску заступником керівника Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області позовної давності при зверненні з даним позовом до господарського суду. При цьому відсутні підстави вважати, що причини пропуску позовної давності мають суб`єктивний характер та свідчать про те, що саме прокурор звернувся до суду з позовом з процесуальним порушенням.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2020 у справі №912/2518/19, як прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати за розгляд апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Соколова Олександра Вікторовича" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2020 у справі №912/2518/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2020 у справі №912/2518/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта Фермерське господарство "Соколова Олександра Вікторовича".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з часу складання повної постанови у випадках, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 09.02.2021.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна