ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.02.2021 Справа № 914/2679/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 Львівської міської ради

до відповідача-2 Приватного підприємства "Охоронно-юридична компанія "Шериф"

про визнання дій неправомірними та заборону використовувати "Охоронну систему "Аресконт" (патент України №118627) у всіх навчальних закладах міста Львова

за участю представників:

від позивача Треф`янчин А.М.

від відповідача-1 Желізняк К.О.

від відповідача-2 Кохан О.І.

ВСТАНОВИВ

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/2679/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Львівської міської ради, відповідача-2 Приватного підприємства "Охоронно-юридична компанія "Шериф" про визнання дій неправомірними та заборону використовувати "Охоронну систему "Аресконт" (патент України №118627) у всіх навчальних закладах міста Львова.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено в протоколах судових засідань.

27.01.2021р. на адресу суду від представника відповідача-2 надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (вх.№ 1888/21).

Щодо вказаної заяви (вх.№1888/21 від 27.01.2021р.) про закриття провадження у справі слід зазначити, що питання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору вирішується судом в кожному випадку окремо за наявністю обставин передбачених статтею 231 ГПК України, проте не за заявою учасника справи, а тому така заява розгляду не підлягає. Суд звертає увагу, що у судовому засіданні 21.01.2021р. суд надав можливість учасникам справи надати свої міркування у формі пояснень з приводу підвідомчості даної справи господарським судам.

Представники сторін в підготовче засідання 04.02.2021р. з`явилися. Щодо закриття провадження у справі не заперечили.

Дослідивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, а відтак провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предмет спору у даній справі стосується прав інтелектуальної власності, зокрема порушення прав позивача як власника патенту.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського процесуального кодексу України справи щодо прав інтелектуальної власності, розглядає Вищий суд з питань інтелектуальної власності.

У пункті 1 Розділу Х «Прикінцеві положення» зазначено, що частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Водночас, на дату звернення позивача із цим позовом Вищий суд з питань інтелектуальної власності не розпочав свою роботу.

Пунктом 16 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла до 15.12.2017р., підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

У статті 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017р.) закріплено, що господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів; 41) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство; 9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет. Підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, за загальним правилом, господарським судам були підсудні (підвідомчі) справи за позовами юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Водночас, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, можуть виступати позивачами в господарських судах у випадках, передбачених законодавчими актами України.

З цього приводу суд звертає увагу на відсутність у законодавчих актах, а також в вищенаведених нормах Господарського процесуального кодексу України, який діяв до 15.12.2017р., вказівки про можливість розгляду справ про захист прав інтелектуальної власності за позовами фізичних осіб у порядку господарського судочинства.

У пункті 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, за наявності, зокрема, таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з пунктом 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" господарським судам підвідомчі справи у спорах, пов`язаних з використанням у господарському обороті об`єктів інтелектуальної власності, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що при визначенні судової юрисдикції судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автором вважається фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. У зв`язку з цим усі спори щодо визнання авторства на твір належать розгляду в порядку цивільного судочинства, в тому числі в разі набуття юридичною особою права суб`єкта права інтелектуальної власності на твір, який створений у зв`язку з виконанням трудового договору (частина друга статті 429 Цивільного кодексу України) або який створено за замовленням (частина друга статті 430 Цивільного кодексу України). При визначенні судової юрисдикції інших категорій справ щодо захисту авторського права і (або) суміжних прав судам слід виходити з положень статей Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України щодо предметної та суб`єктної юрисдикції. Зокрема, в порядку цивільного судочинства підлягає вирішенню спір за участю фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності, якщо цей спір виник не у зв`язку зі здійсненням нею господарської діяльності.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.09.2020 у справі № 760/20934/18 критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Зважаючи на зазначене, справи за позовами фізичних осіб щодо захисту прав інтелектуальної власності підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок зроблено Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постанові від 02.09.2020 у справі № 760/20934/18, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2019 у справі № 760/809/18, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 804/629/16-ц.

Таким чином, враховуючи наведене, спір щодо захисту прав інтелектуальної власності підвідомчий господарським судам у разі якщо за захистом порушеного права звернулися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, якщо спір виник із здійснення господарської діяльності.

Водночас, із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом своїх авторських прав, як фізична особа - творець об`єкта інтелектуальної власності.

Отже, справа № 914/2679/20 не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, натомість підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (частина 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, судовий збір, сплачений при зверненні до суду, підлягає поверненню у разі звернення позивача до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 20, 185, 231, 234, 235, пунктом 16 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 914/2679/20.

2. Роз`яснити позивачеві його право звернутися за захистом свого порушеного права чи інтересу в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил визначення територіальної підсудності.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 09.02.2021р.

Суддя М.М. Петрашко