ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Справа№ 910/21682/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участюсекретаря судового засідання Ковган О.І.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 09.02.2021
перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 09.11.2020
у справі№910/21682/15
за позовом ОСОБА_1
доДержавного підприємства «Конярство України»
проскасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати
в межах справи№910/21682/15
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Київ»
доДержавного підприємства «Конярство України»
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 в задоволенні позову ОСОБА_1 у справі №910/21682/15 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 17.12.2020, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Сотніков С.В., Копитова О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі №910/21682/15 відкрито, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з відпусткою судді Сотнікова С.В., відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.01.2021 для розгляду справи №910/21682/15 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Копитова О.С., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 справу № 910/21682/15 прийнято до провадження у визначеному складі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 розгляд справи відкладено, витребувано в учасників справи письмові докази.

У зв`язку з відпусткою судді Копитової О.С. відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 08.02.2021 для розгляду справи №910/21682/15 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Отрюх Б.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 прийнято справу №910/21682/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Отрюха Б.В., Остапенка О.М.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

21.10.2019 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.11.2019 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати до розгляду в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України".

Як встановлено місцевим господарським судом, 27.04.2018 між Державним підприємством "Конярство України" (відповідач) та ОСОБА_1 (позивач) було укладено контракт з керівником філії «Дібрівський кінний завод № 62» Державного підприємства "Конярство України".

Відповідно до п. 6.1 даний контракт діє з 30.04.2018 та діє до 30.04.2019.

Розділом 5 даного контракту сторони погодили умови зміни, припинення та розірвання даного контракту. Зокрема, згідно п.п. 5.2.1 п. 5.1. контракту цей контракт припиняється по закінченню строку дії контракту.

Наказом заступника директора з фінансових питань Державного підприємства "Конярство України" № 65-к від 02.05.2019 звільнено ОСОБА_1 керівника філії «Дібрівський кінний завод № 62» Державного підприємства "Конярство України" з 02.05.2019 через закінчення строку дії контракту з працівником згідно п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Крім того, листом Державного підприємства "Конярство України" від 02.05.2019 за вих. № 457 у зв`язку з закінченням строку дії контракту запрошено ОСОБА_1 з`явитись до Державного підприємства "Конярство України" з метою отримання трудової книжки.

Місцевий господарський суд зазначив, що підставою припинення трудового договору (контракту) із позивачем було саме закінчення строку його дії. Про припинення трудових відноси у зв`язку з закінченням дії контракту позивача повідомлено належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії накладної № 745 від 02.05.2019 та опису вкладення у цінний лист з відміткою про відправлення 02.05.2019.

Місцевий господарський суд також зазначив, що припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором, та одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінчення строку, на який він був укладений.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що листом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 06.08.2004 № 05-31-1137 щодо деяких питань соціального страхування з тимчасової втрати працездатності передбачено що у разі, якщо під час тимчасової непрацездатності у працівника закінчується дія строкового трудового договору, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпПУ видається наказ про його звільнення, але допомога по тимчасовій непрацездатності надається йому до відновлення працездатності або до встановлення МСЕК інвалідності за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновків, що доводи позивача про ознайомлення з наказом лише 08.05.2019 не відповідають дійсності, оскільки обов`язок такого попередження (ознайомлення) не передбачено законом як передумова застосування пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

В своїй апеляційній скарзі позивач послався на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме - пункту 2 статті 36, статті 39-1, статті 47 КЗпП України, неправильне застосування положень постанови Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №640/498/17-ц, тощо.

Позивач зазначив, що з 2011 року перебував на посаді керівника філії «Дібрівський кінний завод №62» ДП «Конярство України», щорічно переукладаючи контракти. 06 та 07.05.2019 після лікування в стаціонарі виконував покладені на нього обов`язки, та із змістом наказу про звільнення ознайомився 08.05.2019.

Згідно висновків позивача, звільнення працівника у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України повинно відбутися в останній день дії строкового трудового договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що наказ про звільнення апелянта виданий 02.05.2019, та направлений йому цього ж дня засобами поштового зв`язку. Фактично з дня видачі наказу позивач вже не перебував у трудових відносинах з відповідачем, а згоду на звільнення у зв`язку із закінченням строкового трудового договору він надав при укладенні строкового трудового договору, коли писав заяву про прийняття на роботу. Строковий трудовий договір був укладений з 30.04.2018 по 30.04.2019, а наказ був виданий 02.05.2019, а оскільки позивач фактично перебував на лікарняному по 05.05.2019 та не виконував жодних трудових обов`язків з 30.04.2019 по день видання наказу, посилання на статтю 39-1 КЗпП України є необґрунтованим.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що згідно встановлених обставин справи, лист-повідомлення за вих. № 457 від 02.05.2019 (том 1 а.с. 21) та наказ № 65-к від 02.05.2019 (том 1 а.с. 22) були направлені на адресу позивача засобами поштового зв`язку 02.05.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією опису вкладення у цінний лист з відміткою про відправлення 02.05.2019 (т. 1 а.с. 23).

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 12.04.2019 року по 05.05.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Миргородська центральна районна лікарня», що підтверджується листком непрацездатності серії АДЦ № 277078 (том 1 а.с. 20).

Північний апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки» призначення на посаду генерального директора державного підприємства відбувається виключно на конкурсних засадах.

Згідно п.п. 2.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракти з керівником підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства.

Іншої форми трудового договору, окрім контракту, з керівником підприємства, що є у державній власності не передбачено.

Відповідно до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Істотними умовами укладення контракту є передбачення строку його дії, підстав його припинення чи розірвання. Таким чином, контракт укладається на строк, який встановлюється за погодженням сторін та містить чітке зазначення, коли розпочинається строк дії контракту та коли він закінчується.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони визначили строк дії контракту від 27.04.2018 з 30.04.2018 до 30.04.2019 (том 1 а.с. 19), втім, матеріали справи не містять доказів, що між сторонами відбувалися перемовини щодо укладення контракту на новий строк, у той час, як про дату його припинення, позивачу було достеменно відомо з часу підписання ним контракту.

За наведених обставин, установивши, що настала подія, яка зумовила наслідки, визначені підпунктом 5.2.1. контракту від 27.04.2018, укладеного між сторонами, а саме закінчення терміну його дії, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість звільнення позивача (припинення з ним трудового договору) на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що dідповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Трудове законодавство встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

У рішенні Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі № 6-р(ІІ)/2019, Другий сенат Конституційного Суду України визнав положення частини третьої статті 40 КЗпП України такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно інших категорій.

Таким чином, положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини, а тому звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності є порушенням гарантованого законодавством права особи на працю та не може бути визнано законним і правомірним.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що у постанові від 15.09.2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України). Гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду непрацездатності чи відпустки».

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 310/2284/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі № 481/1043/17, від 08 липня 2020 року у справі № 752/11686/18, від 29 липня 2020 року у справі № 305/1229/18.

Єдиною невідповідністю є неправильне визначення дати звільнення, оскільки у цей день позивач перебував на лікарняному, відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни дати звільнення з 02.05.2019 на 06.05.2019.

Таким чином, цілком законним та обґрунтованим є висновок, що днем звільнення позивача слід вважати 06.05.2019, тобто перший робочий день після його виходу з лікарняного.

При цьому, у зв`язку зі зміною дати звільнення, період з 12.04.2019 року по 05.05.2019 не може вважатися вимушеним прогулом, який підлягає оплаті середнім заробітком, оскільки за цей період позивачу виплачуються кошти, а саме допомога по тимчасовій непрацездатності.

Крім того, з системного аналізу наданих відповідачем разом із клопотанням про доручення доказів документів, зокрема копій кадрових наказів про призначення ОСОБА_2 в.о. директора та призначення надбавок, можна зробити цілком вірогідний та обґрунтований висновок про наявність у вказаної особи повноважень на підписання кадрових документів, натомість позивач будь-яких належних та допустимих доказів на спростування цього не надав.

Оскільки обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме, слід змінити дату звільнення позивача, в іншій частині позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 скасувати та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади керівника філії «Дібрівський кінний завод №62» ДП «Конярство України» на 06.05.2019, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В іншій частині ОСОБА_1 - відмовити.

Матеріали справи №910/21682/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду України у порядку та строк передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко

Повний текст складено 12.02.2021