ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року Справа № 917/1922/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Приватного багатопрофільного підприємства "Енерго-Імпекс", вул. 20-річчя Перемоги, 30, м. Дніпропетровськ, 49127,

до Фізичної особи-підприємця Косовського Вадима Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

04.12.2020 року до господарського суду Полтавської області звернулося Приватне багатопрофільне підприємство "Енерго-Імпекс" до відповідача - Фізичної особи-підприємця Косовського Вадима Миколайовича про стягнення 35 800,00 грн. попередньої оплати за договором купівлі-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року, 445,26 грн. пені, 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували у договірних відносинах, проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором купівля-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року не виконав, товар у встановлені договором терміни не поставив.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1922/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Ухвала суду від 09.12.2020 року, яка направлялися за адресою місцезнаходження відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду 14.01.2021 року (вх. № 136) з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за адресою".

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 910/177797/17.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки "адресат відсутній за адресою"", є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідач відзив на позов чи будь-які заяви, клопотання суду не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

09.04.2020 року між Приватним багатопрофільним підприємством "Енерго-Імпекс" (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Косовським Вадимом Миколайовичем (продавець) був укладений договір купівлі-продажу № 9/04, за яким продавець зобов`язався поставити, а покупець належним чином прийняти та сплатити автозапчастини, вузли та агрегати до вантажних автомобілів, автошини, (товар).

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, на підставі рахунку № СФ-0000009 від 08.09.2020 року та рахунку № СФ-0000010 від 25.09.2020 року здійснив 100% попередню оплату за товар.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, оплачений товар не поставив у зв`язку з чим позивач 11.11.2020 року за вих. № 811 надіслав ФОП Косовському В.М. претензію з вимогою впродовж 5 (п`яти) календарних днів з дня її направлення повернути покупцю перераховані кошти за непоставлений товар на суму 36 116,89 грн. В разі не повернення коштів, ПБП "Енерго-Імпекс" буде вимушене звернутися до суду про стягнення даної суми та будуть покладені на продавця штрафні санкції та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Відповідач на претензію жодним чином не відреагував, грошові кошти за непоставлений товар не повернув.

Викладені обставини стали підставою звернення позивача до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення з відповідача 35 800,00 грн. попередньої оплати за договором купівлі-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року, 445,26 грн. пені та 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму(ст. 265 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між Приватним багатопрофільним підприємством "Енерго-Імпекс" та Фізичною особою-підприємцем Косовським Вадимом Миколайовичем договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що термін поставки товару - 3 календарні дні з моменту отримання попередньої оплати в розмірі передбаченому в п. 3.1.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили наступні умови оплати: 50% (попередня оплата) впродовж 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку на оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця по реквізитам, зазначеним у даному договорі та 50% залишок впродовж 3 (трьох) банківських днів з дня отримання товару покупцем.

Відповідно до платіжного доручення № 684 ПБП "Енерго-Імпекс" 21.09.2020 року здійснило 100% попередню оплату за товар (балансир в зборі КрАЗ 250) на суму 20 000,00 грн. на підставі рахунку-фактури № СФ-0000009 від 08.09.2020 року.

08.10.2020 року згідно платіжного доручення № 723 ПБП "Енерго-Імпекс" здійснило 100% попередню оплату за товар (автозапчастини) на суму 15 800,00 грн. на підставі рахунку-фактури № СФ-0000010 від 25.09.2020 року.

Приймаючи до уваги п. 4.1 договору купівлі-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року судом встановлено, що відповідач мав поставити позивачу товар:

- на підставі рахунку-фактури № СФ-0000009 від 25.09.2020 року до 24.09.2020 року;

- на підставі рахунку-фактури № СФ-0000010 від 25.09.2020 року до 11.10.2020 року.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У суду станом на дату розгляду справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач поставив позивачу товар, визначений умовами договору купівлі-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року та за який отримав попередню оплату.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином вимога позивача про стягнення (повернення) попередньої оплати за невиконання умов договору в сумі 35 800,00 грн. є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

Згідно п. 5.1 договору купівлі-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року у разі несвоєчасної поставки товару, вказаного в п. 4.1, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочки.

На підставі ст. 230 ГК України та п. 5.1 договору, позивачем правомірно нарахована пеня в розмірі 445,26 грн.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілення між сторонами судових витрат.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. слід покласти на відповідача.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача понесені витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що між Приватним багатопрофільним підприємством "Енерго-Імпекс" в особі директора Москаленко Сергія Яковича (клієнт) та Василець Мариною Сергіївною (адвокат) 14.10.2020 року було укладено договір № 14/10 про надання правової допомоги за яким адвокат зобов`язався надати клієнту юридичну допомогу та сприяти захисту прав, свобод та інтересів клієнта, а клієнт зобов`язався оплатити надані послуги та відшкодувати витрати, сплачені адвокатом при виконанні доручення, та сумлінно виконувати свої обов`язки по договору.

Пунктом 2.4 договору визначено, що клієнт зобов`язаний сплатити адвокату фактично виконані послуги, згідно акту, впродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня його підписання.

Як доказ надання юридичних послуг до матеріалів справи залучений акт наданих послуг від 27.11.2020 року до укладеного договору № 14/10 про надання правової допомоги від 14.10.2020 року, який містить повний перелік наданих позивачу відповідних послуг на загальну суму 15 000,00 грн.

Згідно авансового звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № АО-0000329 від 27.11.2020 року директор ПБП "Енерго-Імпекс" ОСОБА_1 отримав із каси підприємства готівкові кошти за видатковим касовим ордером № 110 від 26.11.2020 року у сумі 15 000,00грн. та сплатив їх адвокату Василець М.С. відповідно до залученої до матеріалів справи квитанції до прибуткового касового ордеру № 3 від 27.11.2020 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, суд встановив, що розмір витрат на професійну правову допомогу є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 123, 126, 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Косовського Вадима Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного багатопрофільного підприємства "Енерго-Імпекс" (вул. 20-річчя Перемоги, 30, м. Дніпропетровськ, 49127, ) 35 800,00 грн. попередньої оплати за договором купівлі-продажу № 9/04 від 09.04.2020 року, 445,26 грн. пені, 15 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11.02.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.