ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. м. Київ

Справа № 911/3603/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Парк" до фізичної особи-підприємця Макаренка Юрія Олександровича про стягнення 9 268,00грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сан Парк" (далі - ТОВ "Сан Парк") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Макаренка Юрія Олександровича (далі - ФОП Макаренко Ю.О.) про стягнення 9 268,00грн основного боргу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем виникли відносини з купівлі-продажу футболок поло, що підтверджується виставленням відповідачем рахунку та фактом його оплати позивачем. При цьому, відповідач зобов`язання з передачі товару не виконав і кошти не повернув після звернення з відповідною вимогою (а.с.1-4).

Ухвалою від 18.12.2021 судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (а.с.19-20).

Копія вказаної ухвали суду отримана відповідачем 23.12.2020, а позивачем - 11.01.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№467 та 254 (а.с.23-24).

Відзив на позов у строк, встановлений ч.1ст.251 ГПК України, відповідач не подав; не подано відзив відповідачем і до закінчення строку, встановленого ст.248 ЦК України для розгляду справи.

Як визначено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

Позивач стверджує, що між ним та відповідачем досягнуто усної домовленості щодо купівлі-продажу футболок поло В&С, брендованих у кількості 28 штук, на оплату яких відповідачем виставлено рахунок №0307-2 від 03.07.2020 на суму 9268,00грн (а.с.8).

Вказаний рахунок оплачений позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №2479 від 03.07.2020 (а.с.8), а також випискою з рахунку (а.с.9).

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.205 ЦК України: правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як визначено ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

В силу ч.2 відповідної норми, юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

При цьому, згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Як визначено ч. 2 такої норми, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Поряд з цим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За вказаних обставин, враховуючи, що з дій сторін, виконання яких підтверджено письмовими доказами - виставлення рахунку відповідачем із зазначенням найменування, кількості, ціни товару та його оплата позивачем, вбачається воля сторін щодо укладення правочину, суд вважає доведеними твердження позивача щодо укладення відповідного правочину.

Як вказується позивач, звертаючись з відповідним позовом до суду, товар який оплачений позивачем, не поставлено.

23.09.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою, у якій вимагав передати узгоджений в рахунку товар в десятиденний строк з дня отримання вимоги (а.с.10), що підтверджується описом вкладення, фіскальним чеком та накладною №033 (а.с.11).

Як вбачається з даних АТ «Укрпошта», розміщених на сайті за посиланням: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?_ga=2.32058170.562080282.-797023166, відповідне поштове відправлення №033, отримано відповідачем 13.10.2020 (а.с.12).

28.10.2020 позивач звернувся до відповідача з листом (а.с.13), у якому повідомив про відмову від договору та вимагав негайного повернути сплачені кошти у розмірі 9268,00грн.

Надіслання вказаної претензії саме на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.22), підтверджується накладною №440, описом вкладення у відповідне поштове відправлення, (а.с.14).

Як вбачається з даних АТ «Укрпошта», розміщених на сайті за посиланням: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?_ga=2.263621128.562080282.-797023166. (а.с.15), вищевказаний лист не отриманий відповідачем та повернутий за зворотною адресою відправнику - позивачу у справі 21.11.2020.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути кошти, сплачені за товар.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами у даній справі договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Так, в силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як визначено ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Під час розгляду справи сторонами не надано доказів того, що товар, який був предметом купівлі-продажу був переданий відповідачем позивачу, хоча строк виконання відповідного зобов`язання настав, враховуючи отримання відповідачем вимоги про передачу такого товару та не виконання її протягом встановленого строку. Також, відповідачем не надано і доказів повернення попередньої оплати за товар.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 9268,00грн основного боргу в рахунок повернення попередньої оплати за товар.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 2102,00грн підлягають покладенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Макаренка Юрія Олександровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Парк" (ідентифікаційний код 36594349; 04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 11/2) 9268,00грн основного боргу, а також 2102,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова