ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/2071/20

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, код 00186542)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст Електро» (07400, Київська область, м. Бровари, бульв. Незалежності, буд. 18- б, офіс 21, код 39300815)

про стягнення 183440,61 гривень

20.07.2020 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі по тексту АТ «Запорізький завод феросплавів»/позивач) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст Електро» (далі по тексту ТОВ «Логіст Електро»/відповідач) 183440,61 гривень нарахованих штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки від 08.07.2019 № 582, що проявилися у порушенні останнім строків поставки товару та стало підставою для нарахування та вимог про стягнення штрафу у розмірі 0,5% від суми непоставленого за кожен день прострочення в сумі 103683,82 гривень та у розмірі 5% від суми непоставленого товару в сумі 79756,79 гривеньу зв`язку із продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2071/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

27.08.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов, в якому відповідач заперечив пред`явленні позовні вимоги та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.09.2020 у справі № 911/2071/20 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

10.09.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача викладених у відзиві.

21.09.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про неналежність та недопустимість доказу, в якій відповідач заперечує долучену до відповіді на відзив роздруківку, оскільки така не може сприйматися в якості належного доказу, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог.

23.10.2020 до суду від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат після ухвалення рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.07.2019 АТ «Запорізький завод феросплавів» (покупець) та ТОВ «Логіст Електро» (постачальник) укладено договір поставки № 582 (далі договір), з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 28.08.2019 до договору, відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 1.1.);

- детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до цього договору (пункт 2.1.);

- постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 (далі правила Інкотермс) (пункт 3.1.);

- ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору (пункт 5.1.);

- загальна сума договору на момент його складання становить 368550,00 гривень з урахуванням ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 5.2.);

- порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору (пункт 5.6.);

- право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від постачальника покупцю в момент передачі товару на склад покупця (пункт 6.1.);

- протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту прибуття постачальника або його представника за довіреністю, сторони складають та підписують відповідний акт (пункт 6.5.);

- у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару (пункт 10.3.).

12.12.2019 АТ «Запорізький завод феросплавів» та ТОВ «Логіст Електро» укладено додаткову угоду № 3 до договору (надалі додаткова угода № 3), згідно пункту 1 якої постачальник зобов`язується передати покупцеві товар за ціною та номенклатурою згідно переліку, а саме: (1) Електродвигун S11H280S6BTPMVLHW, у кількості 4 шт, на суму 1171665,40 гривень (без ПДВ); (2) Тахогенератор TDPH439H24P-6+FSE102, у кількості 1 шт, на суму 291768,75 гривень (без ПДВ).

Строк поставки: протягом 95 календарних днів від дати відкриття акредитиву. Умови поставки DDP (Інкотермс 2010), м. Запоріжжя, склад покупця (м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11) (пункти 2, 3 додаткової угоди).

Пунктом 6 додаткової угоди № 3 сторони визначили, що покупець здійснює оплату шляхом відкриття строком на 150 календарних днів безвідкличного документарного акредитиву. Протягом 5 банківських днів на підставі підписаної з обох сторін даної додаткової угоди та отримання оригіналу рахунку постачальника, покупець відкриває акредитив на суму з урахуванням умов ціни. Банк-емітент та виконуючий банк АБ «Південний», код банку328209 або АТ «Банк Кредит Дніпро», код банку 305749. Платіж здійснюється проти надання до виконуючого банку наступних документів: рахунок-фактура 1 примірник (оригінал) на українській мові; Акт приймання-передачі товару за кількістю та якістю 1 примірник (оригінал, підписаний сторонами і завірений печатками сторін), на українській мові; податкова накладна та квитанція № 1 про реєстрацію в ЄРПН 1 примірник (копія), оформлена постачальником на користь АТ ЗФЗ, завірена підписом та печаткою постачальника, в податковій накладній повинен бути зазначений код УКТ ЗЕД; митна декларація ІМ-40 АА або ІМ-40 ДР або ІМ-40 ДТ або ІМ-40 ДЕ 1 примірник (копія), оформлена постачальником на товар, завірена підписом та печаткою постачальника. В податковій накладній та митній декларації повинна співпадати назва товару, код УКТЗЕД та код товару (в гр. 33 митної декларації), кількість товару в податковій накладній, оформленій на адресу покупця, не повинна перевищувати кількість товару в митній декларації; сертифікат якості 1 примірник (оригінал) або примірник (копія, завірена підписом та печаткою постачальника, на англійській мові, виданий виробником товару).

Дата надання документів у виконуючий банк в строк не раніше 30 календарних днів від дати підписання Акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю, але в рамках терміну дії акредитиву.

Акредитив відкривається та діє відповідно до Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003 № 514 та Уніфікованим правилам і звичаям для документарних акредитивів (редакція МТП від 2007 року № 600) в частині, що не суперечить чинному законодавству України.

Банк постачальника, Авізуючий банк АТ «ОТП Банк».

В матеріалах справи наявний лист позивача від 02.01.2020 № IV-II-1/5 адресований ТОВ «Логіст Електро», згідно якого покупець повідомив продавця про те, що, відповідно до договору поставки, із змінами та доповненнями до нього, відкрито акредитив на користь ТОВ «Логіст Електро» № 600U/UAN/6888 від 27.12.2019, банк-емітент АТ «Банк Кредит Дніпро» (код банку 305749), банк бенефіціара АТ «ОТП Банк» (код банку 300528), сума 1595135,71 гривень.

Згідно видаткової накладної від 13.04.2020 № 219 постачальник на користь покупця здійснив поставку товару на суму 1595135,71 гривень. При цьому, у відповідності до умов пункту 6.5. договору на підтвердження передачі товару сторонами підписано акт приймання-передачі товару від 15.04.2020, в якому вони зафіксували, що товар на суму 1595135,71 гривень поставлений у належній кількості та якості.

Підставою звернення до суду із розглядуваним позовом із вимогою про застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством України та умовами договору, як вказує позивач, стало неналежне виконання відповідачем умов договору, що проявилися в порушенні строків поставки товару, оскільки акредитив позивачем відкрито 27.12.2019, про що листом від 02.01.2020 № IV-II-1/5 повідомлено відповідача, а поставка товару відбулась 14.04.2020, коли як граничною датою, на думку позивача, є 31.03.2020, а тому останній, відповідно до умов п. 10.3. договору здійснив нарахування штрафних санкцій у розмірі 0,5% від суми непоставленого за кожен день прострочення в сумі 103683,82 гривень та враховуючи, що прострочення тривало більше десяти календарних днів у розмірі 5% від суми непоставленого товару в сумі 79756,79 гривень.

Як на доказ надсилання повідомлення про відкриття акредитива 27.12.2019, позивач також посилається на SWIFT-повідомлення, яке було відправлено банком-емітентом АТ «Банк Кредит Дніпро» банку бенефіціара АТ «ОТП Банк».

Відповідач у своїх заявах по суті справи заперечував проти задоволення позову та наполягав на відмові у задоволенні позову. Аргументуючи свої заперечення, відповідач посилається на те, що твердження позивача про те, що датою відкриття акредитиву є 27.12.2019 не відповідають дійсності, адже у відповідності до Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 514, датою відкриття акредитива є дата відправлення банком відповідного повідомлення, а не дата подачі наказодавцем акредитива відповідної заяви.

Відповідач, посилаючись на зміст та умови акредитива № 600U/UAN/6888 від 27.12.2019, зазначає, що його було направлено банком-емітентом авізуючому банку 09.01.2020 через електронну пошту НБУ, а відтак повідомлення про відкриття акредитиву було направлено банком емітентом АТ «Банк Кредит Дніпро», та одночасно отримано авізуючим банком АТ «ОТП Банк» саме 09.01.2020.

А тому, на переконання відповідача, доводи позивача про те, що датою відкриття акредитива є 27.12.2019 і, відповідно, що саме від цієї дати має обчислюватися строк поставки товару є помилковими.

Поміж іншого, відповідач заперечує отримання листа від 02.01.2020 № IV-II-1/5, яким як вказує позивач відповідача повідомлено про відкриття акредитива, водночас зазначає, що позивачем не доведено отримання такого листа відповідачем.

Також, відповідач заперечує посилання відповідача на те, що поставка товару відбулась 14.04.2020, оскільки згідно наданої позивачем у матеріали справи видаткової накладної від 13.04.2020 № 219 товар було поставлено саме 13.04.2020.

Відтак, відповідач наполягає, що датою відкриття акредитиву є 09.01.2020, тож початковою датою для обчислення строку поставки товару є 10.01.2020, а кінцевою є 14.04.2020, чим спростовуються доводи позивача про факт існування прострочення відповідачем поставки товару.

З урахуванням наведених обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, в зв`язку з недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами обставин, на які останній посилається як на підставу своїх вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Приписами статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 цього ж Кодексу встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що за умовами додаткової угоди № 3 строк поставки складає 95 календарних днів від дати відкриття акредитиву.

Відповідно до ст. 1093 Цивільного кодексу України у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов`язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку. У разі відкриття непокритого акредитива банк-емітент гарантує оплату за акредитивом при тимчасовій відсутності коштів на рахунку платника за рахунок банківського кредиту.

Частиною 1 статті 1096 названого Кодексу визначено, що для виконання акредитива одержувач грошових коштів подає до виконуючого банку документи, які передбачені умовами акредитива, що підтверджують виконання всіх умов акредитива.

У разі порушення хоча б однієї з цих умов виконання акредитива не провадиться.

Згідно п. 22 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 514, банк-емітент після перевірки правильності заповнення заяви про відкриття акредитива, виконання всіх умов, за яких відкривається акредитив та які передбачені договором про відкриття акредитива та/або кредитним договором, та/або іншим договором (якщо такий укладено) надсилає повідомлення про відкриття акредитива за реквізитами, зазначеними в заяві про відкриття акредитива, з урахуванням вимог пункту 21 розділу II цього Положення.

Акредитив є відкритим із дати відправлення повідомлення про його відкриття. Акредитив є чинним з дати його відкриття, крім випадків, якщо текст акредитива містить окрему умову щодо дати або події, після якої відкритий акредитив набере чинності.

Позивач стверджує, що датою відкриття акредитиву є 27.12.2019. Як на доказ повідомлення відповідача про відкриття акредитива позивач спирається на лист від 02.01.2020 № IV-II-1/5 та на документ долучений до відповіді на відзив, який у п. 1 додатку до нього названий як «Копія повідомлення від 27.12.19 АТ «Банк Кредит Дніпро» про відкриття акредитива № 600U/UAN/6888 від 27.12.2019».

Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, адже, по-перше, матеріали справи не містять доказів ані надсилання на адресу відповідача, ані доказів вручення відповідачу листа від 02.01.2020 № IV-II-1/5, який би підтверджував обізнаність відповідача із тим, що акредитив відкрито 27.12.2019 і, по-друге, документ із назвою «копія повідомлення від 27.12.19 АТ «Банк Кредит Дніпро» про відкриття акредитива № 600U/UAN/6888 від 27.12.2019 (додаток № 1 до відповіді на відзив) не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України. Так, суд зазначає, що вказаний документ викладений іноземною мовою, що позбавляє можливості визначити його зміст та пересвідчитися, в тому що такий документ дійчно є повідомленням про відкриття акредитива, оскільки відсутній переклад на українську мову в порядку передбаченому законодавством України, для підтвердження обставин, що відносяться до предмету доказування у розглядуваній справі, враховуючи, що у відповідності до ч. 1 ст. 10 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Будь-яких інших доказів повідомлення відповідача про відкриття акредитиву, з яких можна було б дійти висновку про те, що датою його відкриття є саме 27.12.2019 позивачем не надано, як і не надано доказів, що відповідач фактично дізнався про відкриття акредитива саме в цю дату.

Суд зазначає, що обізнаність бенефіціара про відкриття акредитива впливає на термін поставки товару, оскільки останній рахується від моменту відкриття акредитива.

З наявного у матеріалах справи листа від 09.01.2020 № 51-3/0049 вбачається, що банк бенефіціара АТ «ОТП Банк» повідомив відповідача про отримання електронною поштою НБУ від банку-емітента акредитива № 600U/UAN/6888 від 27.12.2019, який було надіслано відповідачу одночасно із вказаним листом.

З наданого відповідачем акредитива слідує, що його отримано банком бенефіціара 09.01.2020, водночас у матеріалах справи відсутні докази направлення банком-емітентом повідомлення про відкриття акредитиву банку бенефіціара 27.12.2019.

На переконання суду у спірних правовідносинах визначальним моментом відліку строку поставки товару є фактична дата обізнаності продавця про відкриття акредитиву, адже з цієї дати виникає його обов`язок поставити товар у строк визначений сторонами договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що датою відкриття акредитива є саме 09.01.2020, адже саме з цієї дати відповідач вважається таким, що повідомлений про відкриття акредитиву.

Та оскільки додатковою угодою № 3 визначено, що строк поставки становить 95 календарних днів від дати відкриття акредитива, враховуючи, що відповідач про настання у нього обов`язку поставити товар дізнався з дати відправлення йому повідомлення про відкриття акредитиву, а саме 09.01.2020, то саме з цієї дати починає свій відлік строк на поставку товару покупцю.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Отже, строком виконання зобов`язання відповідача щодо поставки товару є період з 10.01.2020 по 13.04.2020.

З наданої позивачем до матеріалів справи видаткової накладної № 219 вбачається, що поставка товару відбулась 13.04.2020.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач, як постачальник товару, покладений на нього обов`язок щодо своєчасності поставки товару виконав із дотриманням строку встановленого додатковою угодою № 3, що виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за порушення строків поставки товару встановленої умовами договору та чинним законодавством.

З урахуванням наведеного вище, позивач не довів порушення відповідачем строків поставки товару та, відповідно, у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій, передбачених п. 10.3 договору поставки № 582 від 08.07.2019.

Решта вимог, зокрема про стягнення з відповідача штрафу згідно п. 10.3. договору підлягає залишенню без задоволення враховуючи висновки суду щодо строків виконання відповідачем своїх зобов`язань з постачання товару та відсутність відповідного прострочення виконання зобов`язань з постачання товару понад 10 календарних днів з боку відповідача.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням встановлених судом обставин, та оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст.256,257 Господарського процесуального кодексу Українита з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2021.

Суддя Р.М. Колесник