РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/19636/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Державного підприємства "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ"

до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області

про стягнення 34 464, 64 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про стягнення 34 464, 64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19636/20, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 16.12.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №080.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019 між Державним підприємством "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ" (оператор, позивач) та Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області (абонент, відповідач) укладений договір №11.104/19 (надалі - договір), відповідно до умов якого оператор в порядку та на умовах цього Договору зобов`язується надавати абоненту послуги з передавання даних і повідомлень, а саме: користування захищеним цифровим каналом з пропускною спроможністю 15 Мб/с між Центром надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та центром обробки даних Державної міграційної служби України з використанням мережі Національної системи конфіденційного зв`язку, код національного класифікатора України «Єдиний закупівельний словник» ДК 021:20-1 «Послуги телефонного зв`язку та передачі даних» (далі- Послуги), а абонент зобов`язується приймати їх та оплачувати згідно з тарифами, які складені відповідно до Граничних тарифів на послуги конфіденційного зв`язку, затверджених наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 07.08.2013 № 420 (далі -Граничні тарифи) (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. та 3.2. договору, щомісячна вартість послуг, що надаються за цим договором, відповідно до Тарифів на послуги конфіденційного зв`язку визначена у Додатку 1 до Договору. Загальна ціна (вартість) послуг на період з 01.01.2019 до 31.12.2019 за цим Договором становить 62 744,88 грн, у тому числі ПДВ 20% - 10 457,48.

Згідно до п. 5.1. договору, строк надання послуг: з 01.01.2019 до 31.12.2019.

У відповідності до п. 5.2. договору, послуги за цим Договором надаються на об`єкті абонента за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки.

За змістом пункту 4.1. договору сторони домовились, що розрахунки за фактично надані послуги проводяться абонентом щомісячно у розмірі, вказаному у Додатку 1 до Договору, на підставі підписаного сторонами Акту наданих послуг.

Оператор до 3 (третього) числа місяця, наступного за розрахунковим (за місяцем, в якому надавалися послуги), направляє абоненту Акт наданих послуг в двох примірниках, підписаних зі свого боку. Абонент протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання від оператора Акту наданих послуг, має його підписати та направити оператору один примірник підписаного Акту або направити оператору мотивовану відмову від його підписання у письмовій формі (п.п. 4.2. та 4.3. договору).

Згідно із п. 4.4. договору, у разі неодержання від абонента підписаного Акту наданих послуг або мотивованої відмови в його підписанні в письмовому вигляді протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати відправлення його абоненту, цей Акт вважається підписаним абонентом, послуга вважається наданою в повному обсязі та без заперечень оплачується абонентом повністю відповідно до умов цього Договору.

Пунктом 4.5. договору сторони погодили, щомісячна оплата за послуги здійснюється абонентом протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами Акту наданих послуг. Оплата за послуги в грудні 2019 року здійснюється не пізніше вказаній у Додатку 1 цього Договору.

У разі затримки бюджетного фінансування абонент зобов`язаний попередити електронною поштою та/або поштою рекомендованим листом оператора про перенесення дати проведення розрахунків за 5 (п`ять) робочих днів до кінцевої дати здійснення платежів, передбачених пунктом 4.5 Договору. Розрахунок за надані послуги здійснюються впродовж 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання абонентом бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій рахунок (п. 4.6. договору).

Відповідно до пунктів 11.1. та 11.2. договору, цей договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором. Умови Договору застосовуються до відносин між сторонами договору, які виникли з 1 січня 2019 року, згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

В обгартування вимог, позивач вказує, що між сторонами була досягнута згода щодо фактичного продовження надання послуг на 2020 рік. Однак, з січня 2020 року позивач звертався з проханням укласти договір та направляв електронною поштою проект договору.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем були надані відповідачу послуги за період з 01.01.2020 по 31.05.2020.

Однак, відповідач оплати вартості послуг не виконав, а тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 143,70 грн.

Листом №07-23/1385 від 20.05.2020 відповідач повідомив позивача про причини затримки оплати послуг у зв`язку з розглядом Міністерством фінансів України питання щодо збільшення видатків на оплату послуг.

16.07.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу (претензію) №12-1144 від 15.07.2020 про сплату заборгованості за договором №11.104/19. Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 2 398,19 грн., штраф у сумі 5124,17 грн, 3% річних у сумі 325,72 грн. та інфляційні втрати у сумі 472,86 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.03.2019 між сторонами укладений договір №11.104/19, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з передавання даних і повідомлень.

Строк дії договору №11.104/19, відповідно до пунктів 11.1. та 11.2. договору, закінчився 31 грудня 2019 року.

Як вбачається із пояснень позивача, між сторонами було досягнуто згоди щодо продовження надання послуг позивачем на 2020 рік, у зв`язку із чим позивачем починаючи з січня 2020 року було направлено на електронну пошту відповідача проект договору з проханням укласти даний договір.

Докази направлення проекту договору в матеріалах справи відсутні, наданий позивачем до матеріалів справи договір №11.312/20 сторонами не підписаний.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами. (ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання позивачем свого обов`язку за договором (в частині надання послуг) покладається на позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що між сторонами будь-які договори про надання послуг не укладалися, тобто із наявних матеріалі у справі не можливо дійти висновку, що сторони дійшли згоди щодо укладення договору надання послуг конфіденційного зв`язку на 2020 рік.

Отже, суд зазначає, що позивач повинен довести надання таких послуг у спірний період.

В свою чергу, в підтвердження надання послуг, позивачем не надано до матеріалів справи жодного акту надання послуг, жодного рахунку за заявлений період з 01.01.2020 року по 31.05.2020 року, які були б виставлені відповідачу, як і будь-яких доказів надсилання на адресу відповідача відповідних актів та рахунків.

Позивачем до суду надано лист відповідача №07-23/1385 від 20.05.2020, яким відповідач повідомив позивача про причини затримки оплати послуг у зв`язку з розглядом Міністерством фінансів України питання щодо збільшення видатків на оплату послуг.

Однак, вказаний лист відповідача не може бути прийнятий як належний доказ отримання відповідачем послуг, оскільки у змісті листа №07-23/1385 від 20.05.2020 відсутні будь-які посилання на договір, періоди надання послуг, вартості наданих послуг та адреси надання послуг.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, первинних документів надання послуг відповідачу позивачем не надано, що унеможливлює встановлення судом обставин, зазначених позивачем в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин фактичного надання позивачем відповідачу послуг на суму 26 143,70 грн. у період з 01.01.2020 року по 31.05.2020 року, що свідчить про необґрунтованість заявлених вимог.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи в їх сукупності, враховуючи встановлені вище обставини, оскільки позивачем належними та достатніми доказами обставин зазначених у позові не підтверджено, враховуючи заперечення відповідача щодо отримання послуг від позивача, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 366737,50 грн. заборгованості є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення пені у сумі 2 398,19 грн., штраф у сумі 5124,17 грн, 3% річних у сумі 325,72 грн. та інфляційні втрати у сумі 472,86 грн, то суд зазначає наступне.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 26 143,70 грн, суд відмовляє в задоволенні в частині позовних вимог про стягнення пені у сумі 2 398,19 грн., штраф у сумі 5124,17 грн, 3% річних у сумі 325,72 грн. та інфляційні втрати у сумі 472,86 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, з`ясувавши повно і всебічно обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "УКРАЇНСЬКІ СПЕЦІАЛЬНІ СИСТЕМИ".

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.02.2021.

Суддя О.В. Гулевець