РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2021Справа № 910/8450/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл"

до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд"

про стягнення 207512,76 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (далі - відповідач) про стягнення 207512,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору перевезення ватажу №27/03-ПГА від 01.04.2019 в частині своєчасної оплати за перевезення вантажу автотранспортом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2020 судом відкрито провадження у справі №910/8450/20; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде подано).

17.07.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на ту обставину, що у нього не виник обов`язок з оплати послуг, оскільки позивачем не надано суду акту приймання - передачі виконаних робіт на суму 207 512,76 грн, який був би підписаний з боку обох контрагентів та свідчив про прийняття відповідачем послуг на вказану суму, про що також було зазначено Господарським судом міста Києва у рішенні від 29.04.2020 по справі №910/738/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл" до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" про стягнення 207 512,76 грн, тобто у спорі між тими ж сторонами про той же предмет і майже з тих же підстав. Отже відповідач зазначає, що розглядуваний позов є передчасним, а тому у його задоволенні слід відмовити з тих самих правових підстав, що і при розгляді справи №910/738/20.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між Дочірнім підприємством "Сантрейд" (найменування змінено на Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд") (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл" (перевізник) укладено договір №27/03-ПГА перевезення вантажів автотранспортом (договір) відповідно до умов якого замовник зобов`язується надавати для перевезення вантажі і оплачувати послуги по їх перевезенню, а перевізник бере на себе зобов`язання здійснювати перевезення вантажу, що належить замовнику з пунктів завантаження у пункти призначення, згідно додатків до даного договору (п.1.1).

Згідно п.1.2 договору перевізник забезпечує перевезення олії соняшникової, наливом (далі - вантаж), яка належить замовнику, згідно заявки, форма якої наведена у додатку №2 до даного договору.

Відповідно до п.п.2.1, 2.1.4, 2.1.9, 2.1.10 договору перевізник зобов`язується, зокрема, розробляти і узгоджувати із замовником оптимальні маршрути перевезення; забезпечувати своєчасну подачу у всі пункти завантаження справного рухомого складу у стані, придатному для перевезення даного виду вантажу, який відповідає санітарним нормам для перевезення олії соняшникової, яка є продуктом харчування; забезпечувати своєчасне і повне оформлення у встановленому порядку транспортних документів і подорожних листів; перевізник може здійснювати виконання замовлень як власним автотранспортом так і з залученням третіх компаній. До початку надання послуг перевізник зобов`язується надати замовнику копії технічних паспортів на весь рухомий склад, який може бути залучений перевізником для виконання власних зобов`язань за даним договором.

Згідно п.п.2.2, 2.2.2, 2.2.3 замовник, зокрема, зобов`язується оплачувати вартість перевезення, яка повинна бути узгоджена сторонами в письмовому вигляді в якості додатку до даного договору; складати акти звірки, акти приймання-передачі вантажу за якістю і кількістю у місті вивантаження.

Вартість послуг перевізника встановлюється в додаткових угодах до договору на кожний окремий маршрут перевезення. Замовник здійснює оплату в національній валюті протягом 3 банківських днів після надання перевізником наступних оригіналів документів: рахунку на оплату; товарно-транспортних накладних; акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного сторонами; податкових накладних, виписаних згідно діючого законодавства; акти звірки ваги у випадках часткової або повної втрати вантажу (п.п.3.1, 3.2 договору).

Строк даного договору встановлюється з 01.04.2019 по 31.08.2019.

Згідно додатку №1 від 01.04.2019 до договору сторони визначили вартість перевезення вантажу з місця завантаження (ПАТ з ІІ "ДОЕЗ" до місця призначення (причал №13, м. Дніпро, вул. Десантників, 5) і назад до місця завантаження у випадку повернення товару, згідно нижчезазначеної таблиці: ПАТ з ІІ "ДОЕЗ"; місце завантаження: м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, 46; вартість послуг перевезення з урахуванням ПДВ - 94,43 грн за тону (еквівалент 3,5 доларів США).

Оплата здійснюється в національній валюті України - гривні. Перерахунок вартості послуг здійснюється за курсом НБУ на дату виставлення акту виконаних робіт. Вартість послуг перевізника згідно п.1 визначена із розрахунку перевезення 1 тони вантажу (олія соняшникова) за оптимальним маршрутом слідування з місця завантаження до місця вивантаження. Перевізник має право самостійно вибирати конкретний маршрут перевезення, будь-які зміни якого не будуть впливати на вартість послуг перевезення, визначених у п.1 даної додаткової угоди.

До матеріалів справи також долучено додатки №3, 4, 5 до договору.

На підтвердження належного виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем долучено до матеріалів справи наступні товарно-транспортні накладні: №61, 60, 59, 58, 57, 56 від 09.11.2019, №55, 54 від 08.11.2019, №53, 52 від 06.11.2019, №51, 50, 49, 48, 47, 46, 45 від 04.11.2019, №44, 43, 42, 39 від 03.11.2019, №41, 40, 37 від 02.11.2019, №38, 36, 35, 34, 33, 32 від 01.11.2019, №31 від 31.10.2019, №30, 29, 28, 27, 26, 22 від 28.10.2019, №25, 24, 23, 21, 20, 19 від 26.10.2019, №18, 17, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10 від 25.10.2019, №9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1 від 24.10.2019.

Зазначені товарно-транспортні накладні на перевезення олії соняшникової в період з 24.10.2019 по 09.11.2019 містять наступну інформацію: найменування автомобільного перевізника ТОВ "Транс-Севіс-1" (зазначено прізвища водіїв та номери їх посвідчень, марку автомобілів та їх реєстраційні номери), замовник та вантажовідправник - ДП "Сантрейд", вантажоодержувач - ТОВ "Трансшипойл" у власність ДП "Сантрейд"; пункт завантаження м. Дніпро, вул. Князя Ярослава Мудрого, 46; пункт розвантаження: причал №13, м. Дніпро, вул. Десантників, 5, хто здав товар (відповідальна особа відправника) комірник - наявний підпис та прізвище особи, прийняв (водій/експедитор) - наявний підпис, здав (водій/експедитор) - наявний підпис, прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) - шкіпер, зазначено прізвище та проставлений підпис і печатка "Позитив-2". На частині накладних міститься печатка ДП "Сантрейд".

Згідно вищеперелічених ТТН, кількість перевезеної олії становить 2376.210 тон.

Також позивачем долучено до матеріалів справи посвідчення про якість товару у кількості 30 штук.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №62 від 10.11.2019 за послуги перевезення 2418 тон на суму 207 512,76 грн.

Також позивачем було оформлено та підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №71 від 10.11.2019 на підтвердження надання послуг перевезення вантажу у кількості 2418 тон на загальну суму 207 512,76 грн, який з боку відповідача не підписаний.

23.12.2019 позивач звернувся до відповідача з супровідним листом №23/12-1901, про направлення відповідачу в тому числі рахунку №62 від 10.11.2019, акту здачі-приймання №71 від 10.11.2019 у 2 примірниках.

У вказаному листі позивач просив другі примірники актів підписати, скріпити печатками та повернути.

26.12.2019 зазначені документи були направлені відповідачу, однак вказане поштове відправлення повернуто на адресу позивача у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

26.03.2020 позивачем із супровідним листом №25/03-2001 від 25.03.2020 було направлено на адресу відповідача, зокрема, рахунок №62 від 10.11.2019 на суму 207 512,76 грн, акт здачі-приймання №71 від 10.11.2019 у 2 примірниках, підписаний з боку позивача на суму 207 512,76 грн та оригінали ТТН за період з 24.10.2019 по 09.11.2019 у кількості 61 шт. Відповідно до опису вкладення, накладної відділення зв`язку та інформації з офіційного вебсайту АТ "Укрпошта" відправлення №482 вручено відповідачу 10.04.2020.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідачем не було виконано свій обов`язок за договором з оплати наданих позивачем послуг з перевезення на загальну суму 207 512,76 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затвердженого Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363 (далі Правила №363), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 вантажовідправник це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; вантажоодержувач це будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку; договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; приймання вантажу - подання вантажовідправником підготовленого для відправлення вантажу та товарно-транспортних документів перевізнику з наступним навантаженням на транспортний засіб та оформлення документів про прийняття вантажу перевізником для відправлення; товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п.п.10.12, 11.1 Правил №363 здача замовником і приймання перевізником вантажів, що перевозяться навалом, наливом або в контейнерах, передбачають визначення та запис маси вантажу в товарно-транспортній накладній. Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку №7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку №7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Згідно п.п.11.3, 11.5, 13.1, 14.1, 14.4 Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається перевізнику. Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - замовником при укладенні ними договору на перевезення вантажів (п.3.1 договору). Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

За приписами чинного законодавства України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Отже як слідує з матеріалів справи, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та п.3.2 договору відповідач здійснює оплату в національній валюті протягом 3 банківських днів після надання позивачем наступних оригіналів документів: рахунку на оплату; товарно-транспортних накладних; акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного сторонами; податкових накладних, виписаних згідно діючого законодавства; акту звірки ваги у випадках часткової або повної втрати вантажу.

Як вже вказувалось судом, 26.03.2020 позивачем із супровідним листом №25/03-2001 від 25.03.2020 направлено на адресу відповідача, зокрема, рахунок №62 від 10.11.2019 на суму 207 512,76 грн, акт здачі-приймання №71 від 10.11.2019 у 2 примірниках, підписаний з боку позивача на суму 207 512,76 грн та оригінали ТТН за період з 24.10.2019 по 09.11.2019 у кількості 61 шт, а відповідно до опису вкладення, накладної відділення зв`язку та інформації з офіційного вебсайту АТ "Укрпошта" відправлення №482 вручено відповідачу 10.04.2020, тобто строк виконання відповідачем обов`язку з оплати перевезень згідно наданих ТТН є таким, що настав.

При цьому суд відзначає, що саме ТТН у кількості 61 шт, які направлені на адресу відповідача та отримані останнім, підтверджують належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що внаслідок відсутності підписаного між сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) зазначені послуги з перевезення у спірний період не підлягають оплаті, оскільки матеріали справи не містять, а відповідач не надав суду мотивованої відмови від підписання зазначеного акту, наданого позивачем, а наявні в матеріалах справи ТТН є належними та допустимими доказами виконання своїх зобов`язань позивачем, внаслідок чого надані останнім послуги підлягають оплаті.

Суд відзначає, що про підстави позову у справі №910/738/20 та у розглядуваній справі є різними, а суд при розгляді справи №910/738/20 відмовивши у задоволенні позову зауважив, що позивач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення вартості наданих послуг після виконання умов договору про направлення відповідачу оригіналів ТТН та відповідно виникнення у нього обов`язку з оплати вартості перевезення.

Доказів оплати перевезень, які здійснені позивачем у спірний період, матеріали справи не містять.

Отже оскільки матеріали розглядуваної справи містять належні, допустимі та вірогідні докази виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору, перевезення, які виконані останнім за ТТН у кількості 61 шт. підлягають оплаті.

За розрахунком суду, згідно наданих позивачем товарно-транспортних накладних №61, 60, 59, 58, 57, 56 від 09.11.2019, №55, 54 від 08.11.2019, №53, 52 від 06.11.2019, №51, 50, 49, 48, 47, 46, 45 від 04.11.2019, №44, 43, 42, 39 від 03.11.2019, №41, 40, 37 від 02.11.2019, №38, 36, 35, 34, 33, 32 від 01.11.2019, №31 від 31.10.2019, №30, 29, 28, 27, 26, 22 від 28.10.2019, №25, 24, 23, 21, 20, 19 від 26.10.2019, №18, 17, 16, 15, 14, 13, 12, 11, 10 від 25.10.2019, №9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1 від 24.10.2019 кількість перевезеної олії становить 2376.210 тон, а отже станом на дату виставлення акту виконаних робіт №71 від 10.11.2019 (перевезення 1 тони вантажу - 3,5 долара США*курс НБУ станом на 10.11.2019) вартість зазначених послуг за переліченими ТТН складає 203 926,34 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл" до Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд".

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл" задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, місто Київ, вул.Б.Хмельницького, будинок 19-21А, ідентифікаційний код 25394566) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансшипойл" (79024, Львівська обл., місто Львів, вул.Хмельницького Б., будинок 176, ідентифікаційний код 39060156) 203 926 (двісті три тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн 34 коп заборгованості та судовий збір у розмірі 3 058 (три тисячі п`ятдесят вісім) грн 90 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 08.02.2021.

Суддя М.Є.Літвінова