ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
УХВАЛА

09 лютого 2021 року Справа № 915/1036/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали заяви відповідача про відстрочення виконання рішення у справі

за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (54000, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 159; ідентифікаційний код 05410263)

до відповідача: Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, буд. 5-А; ідентифікаційний код 31319242)

про: стягнення грошових коштів,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

01.02.2021 Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з заявою № 274/32 від 01.02.2021 про відстрочення виконання рішення по справі № 915/1036/20 до 21.12.2021.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, заява про зміну способу або порядку виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 02.02.2021 розгляд заяви Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» № 274/32 від 01.02.2021 про відстрочення виконання рішення по справі № 915/1036/20 призначено на 09 лютого 2021 року о 10:45.

05.02.2021 до суду від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» надійшло заперечення б/н від 05.02.2021 (вх. № 1762/21) на заяву про відстрочення виконання рішення.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв чи клопотань з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

09.02.2021 представники учасників справи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені шляхом направлення на їх юридичні адреси копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 02.02.2021 у справі № 915/1036/20.

Беручи до уваги приписи ч.2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України та оскільки учасників справи було належним чином повідомлено про дату та місце проведення судового засідання, суд вважає за можливе розглянути заяву відповідача про відстрочення виконання рішення у справі № 915/1036/20 за відсутності представників учасників справи.

09.02.2021 за результатами розгляду заяви Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» № 274/32 від 01.02.2021, на підставі статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами заяви, дослідивши надані докази у їх сукупності з матеріалами судової справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2020 у справі № 915/1036/20 було задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»; закрито провадження у справі № 915/1036/20 в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості у розмірі в сумі 3578566,08 грн за відсутністю предмета спору; стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 242792,89 грн, три відсотка річних в сумі 269 300,07 грн, інфляційні збитки в сумі 873105,13 грн, а також 24420,91 грн судового збору; в задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 242792,88 грн та трьох відсотків річних у розмірі 2515,52 грн відмовлено позивачу; відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання щодо відстрочення виконання рішення.

Вказане рішення набрало законної сили 19.01.2021.

25.01.2021 на виконання вказаного рішення господарським судом було видано відповідний наказ.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі «Савіцький проти України» (заява № 38773/05) та від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07) вказано, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України та практики Європейського суду з прав людини, рішення суду у справі № 915/1036/20, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Як уже було наведено вище, 01.02.2021 Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з заявою № 274/32 від 01.02.2021 про відстрочення виконання рішення по справі № 915/1036/20 до 21.12.2021.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач, посилаючись на ст. 331 ГПК України, зокрема, зазначає, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» визнає наявність заборгованості за рішенням по справі № 915/1036/20, не відмовляється та не ухиляється від її сплати, але на сьогоднішній час існують обставини, що не залежать від відповідача, які унеможливлюють виконання в повному обсязі рішення суду найближчим часом.

Як стверджується відповідачем, основною метою діяльності ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальна організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста. Так, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» є основним джерелом теплопостачання в м. Миколаєві та обслуговує понад 85 тис. особових рахунків споживачів-фізичних осіб, 324 об`єктів бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять 40 медичних закладів, 58 шкільні заклади та 44 дитячі садки. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 22.01.2021 становить 200,00 млн. грн, з них: бюджетних установ становить 6,53 млн. грн, госпрозрахункових організацій становить 6,23 млн. грн. Найбільшу суму становить заборгованість населення 187,26 млн. грн, оскільки населення є головним споживачем теплової енергії, що виробляється ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Єдиним джерелом для оплати сум, що підлягають стягненню за даним судовим рішення є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств

Відповідач також стверджує, що ним посилено ведуться роботи зі стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів теплової енергії, послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, з контрагентів по господарським договорам. Так, безперервно здійснюється претензійно-позовна робота відносно абонентів-боржників, проводяться заходи направлені на примусове виконання судових рішень. Зокрема, за 2020 рік відповідачем направлено 102565 претензій боржникам на загальну суму 640 468 488,20 грн, пред`явлено 832 позови на суму 12 793 459,14 грн, направлено до відділів державної виконавчої служби 3 353 виконавчих документа про стягнення заборгованості на загальну суму 25 816 278,83 грн.

Додатково, відповідач зазначає, що відповідно до рішень суду з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на користь АТ «Миколаївобленерго» та АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» піддягає стягненню, заборгованість в загальній сумі більше 195 млн. грн.

Крім того, на виконання судового наказу, виданого Господарським судом Миколаївської області №915/459/19, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України 29.07.2020р. винесено постанову про арешт грошових коштів, що перебувають на всіх рахунках ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» у виконавчому провадженні №62666017. Зазначені обставини свідчать про неможливість на сьогоднішній день самостійного виконання у повному обсязі рішення Господарського суду Миколаївської області№915/1036/20.

Також відповідач зазначає, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» знаходиться у вкрай скрутному фінансовому становищі, має специфічний вид діяльності, що свідчить також про неможливість на сьогоднішній день самостійного виконання у повному обсязі обов`язку перед позивачем. Відстрочення надасть відповідачу можливість поступового виконання рішення та погашення заборгованості. Примусове ж його виконання призведе до накладання арешту на поточні рахунки відповідача, що як наслідок, паралізує роботу підприємства та призведе до реальної загрози його банкрутства. Враховуючи соціальну значимість підприємства це може призвести також до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м. Миколаєва, бюджетних установ та інших споживачів.

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» не ухиляється від виконання власних зобов`язань перед позивачем та намагається погасити свою заборгованість про що свідчить сплата суми основного боргу в повному обсязі станом на 23.11.2020 (під час розгляду справи в суді).

В зв`язку з викладеним, відповідач розраховує внаслідок подальшого здійснення власної господарської діяльності повністю оплатити заборгованості перед Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» не пізніше грудня 2021 року.

При цьому, підприємство зазначає, що у разі виконання найближчим часом обов`язку перед позивачем ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» опиниться перед загрозою необхідності закриття підприємства та загрозою зриву опалювального сезону. Це найближчим часом може призвести до повного припинення діяльності підприємства, його банкрутства та, у зв`язку з цим, відсутності централізованого теплопостачання у більшості житлових будинків, лікарень, шкіл, інших закладів соціальної сфери, підприємств тощо. У зв`язку з тим, що надходження коштів від споживачів за спожиті послуги теплопостачання в міжопалювальний період та на початку опалювального сезону значно менше ніж в опалювальний період, з метою недопущення посилення соціальної напруги через невиплату заробітної плати працівникам відповідача, своєчасного початку та безперебійного проходження опалювального сезону 2020-2021, припинення господарської діяльності підприємства, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» просить надати відстрочку виконання судового рішення до 21.12.2021.

Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» обґрунтовуючи заяву про відстрочення виконання рішення, посилається, зокрема, на практику Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України, в яких було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003 р.). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 р. у справі «Крапівницький та інші проти України», заява №60858/00).

Суд відмічає, що позивач проти задоволення клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення заперечував, зазначаючи, зокрема, що запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочки виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Крім того, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За такого, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини позивач зауважував, що питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Крім того, позивач зазначив, що сам по собі складний фінансовий стан відповідача, в розумінні статті 331 ГПК України, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для відстрочення виконання рішення суду, адже її наявність (відсутність) залежить, зокрема від власної діяльності суб`єкта господарювання - заявника.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Виходячи з цього, лише зазначення у клопотанні про скрутний фінансовий стан підприємства боржника, не свідчать про наявність підстав, вказаних у ст. 331 ГПК України.

Крім того, відповідач взагалі не зазначає про відповідні дії, які будуть ним вчинятися протягом строку відстрочення для настання реальної можливості виконання рішення суду із спливом одного року, відповідні докази на підтвердження своїх сподівань/очікувань чи запланованих дій відповідачем не надано. До того ж, відповідач просить саме відстрочити виконання рішення, а не розстрочити виконання на новий строк.

Зазначене свідчить не лише про не дотримання принципу співмірності негативних наслідків для боржника з інтересами кредитора (погашення боргу), однак і про відсутність реальних підстав вважати можливим отримання в подальшому стягувачем присуджених йому рішенням суду коштів через рік відстрочення виконання, про яке просить боржник.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до п.п.1, 2 ч.6 ст.238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині суду вказується про порядок і строк виконання рішення; надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 3-4 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За змістом наведених норм, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У той же час, суд вертає увагу сторін на таке.

1) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012);

2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012);

3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997);

4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999).

Таким чином, суд, який надає розстрочку виконання рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для визнання поважними причин затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про скрутне матеріальне становище, відсутність грошових коштів на рахунках та несвоєчасний розрахунок контрагентів. Крім того, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Суд зазначає, що надані відповідачем звіти про фінансові результати та твердження про скрутний фінансовий стан не є виключною підставою, в розумінні ч. 3 ст.331 ГПК України для розстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, відповідачем не доведено суду виняткових обставин, що можуть бути підставами для розстрочки виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду, а також не надано доказів можливості фактичного виконання рішення у даній справі до 21.12.2021 у випадку задоволення судом клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

З огляду на викладене, також враховуючи відсутність згоди позивача на надання відповідачу розстрочки виконання рішення та відсутність доказів на підтвердження надзвичайних (виключних) обставин, правові підстави для задоволення заяви про відстрочку виконання судового рішення відсутні.

Таким чином, керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 220, 232, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» № 274/32 від 01.02.2021 про відстрочення виконання рішення по справі № 915/1036/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 15.02.2021.

Суддя О.Г. Смородінова