ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3242/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Денисович Софії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Янчук Марина Миколаївна ( АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_2 )

про розірвання договору оренди

за участю представників:

позивача - Волочнюк М.О., ордер серії АХ № 1035521 від 11.01.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1997 серії ХВ № 000288 від 08.06.2016

відповідача - Гріньов Р.О., ордер серії АХ № 1037873, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 3373 від 18.03.2020

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець Денисович Софія Миколаївна, 07.10.2020 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Янчук Марини Миколаївни, в якій просить суд розірвати Договір найму (оренди) нерухомого майна від 04 липня 2018 року, укладений між фізичною особою - підприємцем Янчук М.М. (наймодавець) та фізичною особою - підприємцем Денисович С.М. (наймач), посвідчений Хотенець Ю.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 365.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.10.2020 відкрито провадження у справі № 922/3242/20, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження; підготовче засіданні у справі призначено на 10.11.2020 о 10:00 год, про що повідомлено учасників справи.

У підготовчому засіданні 10.11.2020 у справі задоволено клопотання представника відповідача про продовження терміну на подання відзиву на два тижня та відкладення підготовчого засідання, заявлене з посиланням на спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19 та знаходження відповідача на самоізоляції, на необхідність дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, а також з метою надання сторонам можливості належним чином реалізувати свої процесуальні права, у зв`язку з чим постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на "25" листопада 2020 р. о 10:00 год. При цьому судом враховані приписи п. 4 ч. 2 Прикінцевих положень ГПК України, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, та враховує принцип "розумного строку" тривалості провадження.

У підготовчому засіданні 25.11.2020, суд, розглянувши клопотанням відповідача (вх. 27482), визнав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в частині продовження терміну на подання зустрічної позовної заяви, оскільки ч. 1 ст. 180 ГПК України, унормовує, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, проте відповідачем не було реалізовано надане йому право; в свою чергу, клопотання відповідача в частині відкладення розгляду справи визнано судом таким, що не протирічить приписам чинного процесуального законодавства та відповідає принципам змагальності сторін та справедливості, а відтак, судом було задоволено клопотання відповідача в частині відкладення підготовчого засідання та постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 11.01.2021 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України та про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на "15" грудня 2020 р. о 10:30 год.

У підготовчому засіданні 15.12.2020 р. постановлено: протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 922/3242/20 до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на "11" січня 2021 р. о 10:30 год.

У судовому засіданні 11.01.2021 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 26.01.2021 р. о 10:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 26.01.2021 р. було задоволено клопотання представника відповідача та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 01.02.2021 р. об 11:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Янчук Марини Миколаївни (вх. № 2333 від 01.02.2021р.) про визнання представником ФОП Янчук М.М. Каряку О.Г. було відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.02.2021 у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Янчук Марина Миколаївна (вх. № 1847 від 26.01.2021р.) про об`єднання справ № 922/138/21 та № 922/3242/20 в одне провадження та у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Янчук Марина Миколаївна (вх. № 2367 від 01.02.2021р.) про продовження процесуальних строків було відмовлено.

В судовому засіданні 01.02.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов, зазначаючи, що Після оголошення на території України карантину та забороною роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо) у позивача та відповідача сталася конфліктна ситуація щодо орендної плати в період карантину, у зв`язку з погіршенням стосунків на фоні конфлікту позивач та відповідач мали намір розірвати договір та вели переговори з цього приводу (переговори велися усно), однак домовленість не було досягнуто, так як Відповідач вимагала, крім залишення позивачем всіх поліпшень приміщення та всього обладнання, ще і значної матеріальної компенсації. Разом з тим, при підготовці позовних матеріалів позивачем було виявлено, що в одному фізичному місці відповідач зареєструвала два приміщення, а відтак, враховуючи, що в даний час позивач фактично орендує за договором тільки нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-І-: 1-6, 2-го поверху № 1-7-П-22 в літ. "3-2", загальною площею 202,8 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців- Широнінців, 59Д існує ризик того, що відповідач може продати нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 в літ. "3-2", загальною площею 134,3 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д, що може призвести до втрати позивачем частини орендованої площі. Крім того, в травні 2020 року позивачеві стало відомо, що відповідач перейшла на спрощену систему оподаткування, ставши платником єдиного податку другої групи, тобто, виходячи з положень підп. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, відповідач як платник єдиного податку другої групи, має право надавати послугу з надання в оренду власного чи орендованого нерухомого майна виключно платникам єдиного податку та / або населенню, а отже не може укладати договір оренди нерухомого майна з фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування. При цьому у зв`язку з неправомірністю договірних відносин між позивачем та відповідачем існує обґрунтований ризик невизнання органами державної податкової служби витрат на найм (оренду) нежитлового приміщення за договором витратами, які зменшують оподатковуваний дохід, що тягне для позивача додатковий матеріальний тягар у вигляді донарахування податкових платежів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Представник позивача наголошує, що в момент укладення договору позивач обґрунтовано виходила з того, що відповідач буде добросовісно користуватиметься своїми правами за договором та сумлінно нестиме свої обов`язки, як суб`єкт господарювання, натомість враховуючи встановлені позивачем обставини, керуючись приписами ч. 2 ст. 652 ЦК України, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою про розірвання спірного договору оренди.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов, вказуючи, що посилання позивача на одностороннє розірвання договору оренди є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено порушення його прав з боку орендодавця, а поданий позивачем позов спрямований на ухилення від обов`язку щодо сплати орендної плати та виконання інших умов договору оренди.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

14 квітня 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Денисович Софії Миколаївни (позивач, наймач) та Фізичною особою-підприємцем Янчук Мариною Миколаївною (відповідач, наймодавець) було укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, відповідно до якого позивачеві були передані в найм нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 в літ. "3-2", загальною площею 134,3 кв.м., гаражний бокс №1 в літ. "3-2", загальною площею 19,1 кв.м., які розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д. Договір найму (оренди) нерухомого майна від 14 квітня 2017 року було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 212.

Вказані орендовані приміщення були передані в користування позивача на підставі акта № 1 приймання-передавання від 14.04.2017 року.

04 липня 2018 року договір найму (оренди) нерухомого майна, укладений 14.04.2017 р. між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі договору про розірвання договору найму (оренди) нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Хотенець Ю.А., 14.04.2017 року за реєстрованим №212 від 04 липня 2018 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем Янчук М.М. (наймодавець) та фізичною особою - підприємцем Денисович С.М. (наймач), посвідченого Хотенець Ю.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 359.

Після цього, 04 липня 2018 року Фізичною особою-підприємцем Денисович Софії Миколаївни (позивач, наймач) та Фізичною особою-підприємцем Янчук Мариною Миколаївною (відповідач, наймодавець) було укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, посвідчений Хотенець Ю.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 365 (спірний договір), відповідно до якого позивачеві були передані в найм нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:1-6, 2- го поверху № 1-7-: 1-22 в літ. "3-2", загальною площею 202,8 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д.

На виконання умов договору згідно акту приймання-передачі від 04.07.2018 року орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:1-6, 2- го поверху № 1-7-: 1-22 в літ. "3-2", загальною площею 202,8 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д. Вказаний акт приймання-передачі підписаний обома сторонами без заперечень (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п.2.1. договору оренди, майно передається наймодавцем (як фізичною-особою-підприємцем, яка має, зокрема, на момент укладення договору вид діяльності: «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування») наймачу з метою використання цього майна для здійснення наймачем підприємницької діяльності для розміщення ресторанного бізнесу, сполученого, по необхідності, з наданням послуг мобільного харчування, роздрібною торгівлею відповідними виробами (товарами).

Згідно з п.4.1. договору, даний договір вступає в силу та є укладеним, після підписання його сторонами, - з дня нотаріального посвідчення договору і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. В частині невиконаних зобов`язань і штрафних санкцій договір діє до повного їхнього виконання і сплати.

Сторони домовились встановити термін (строк) дії даного договору найму: до 30.06.2025 року (тридцятого червня дві тисячі двадцять п`ятого року) включно.

Відповідно до п.п. 4.5. - 4.6. Договору, одностороння відмова від договору найму не допускається, за винятком встановленим згідно частини 1 ст. 782 ЦК України. Договір може бути розірвано за згодою сторін або у порядку і у випадках, передбачень законодавством і цим договором, з урахуванням вимог, встановлених для сторін у пункті 9.6. даного договору. При цьому інша сторона повинна бути повідомлена не пізніш ніж за 5 (п`ять) днів.

Розмін орендної плати та порядок розрахунків узгоджено сторонами у розділі 5 договору оренди.

За змістом п. 9.6. договору сторони домовились, що у випадку дострокового розірвання договору з вини наймодавця (в т.ч. в результаті його припинення як фізичної особи-підприємця) наймодавець зобов`язаний сплатити наймачу штраф, який сторони встановлюють у розмірі 700000,00 грн. (сімсот тисяч гривень 00 коп.), протягом трьох банківських днів. У випадку дострокового розірвання договору з вини наймача (в т.ч. в результаті його припинення як фізичної особи-підприємця) наймач зобов`язаний сплатити, протягом трьох банківських днів, наймодавцю штраф, який сторони встановлюють у розмірі 700000,00 грн. |

Відповідно до п.10.2. договору, цей договір може бути розірваним: за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. За рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у випадку використання майна не за цільовим призначенням.

При цьому сторони дійшли згоди, що перехід права власності на майно не є підставою для припинення дії цього договору. У випадку переходу права власності на майно до іншої особи (інших осіб) даний договір зберігає свою чинність, а до нового власника (власників) переходять права та обов`язки наймодавця.

Звертаючись з позовом до суду позивач стверджує, що сторонами не було досягнуто домовленості щодо розірвання спірного договору оренди за згодою сторін, натомість позивачем, як орендарем були виявлені обставини, які свідчать про наявність сукупності підстав для розірвання спірного договору оренди на вимогу орендаря на підстав ч. 2 ст. 652 ЦК України, а саме:

- в момент укладення договору позивач обґрунтовано виходила з того, що відповідач буде добросовісно користуватиметься своїми правами за договором та сумлінно нестиме свої обов`язки, як суб`єкт господарювання;

- усунути таку обставину як перехід відповідача на спрощену систему оподаткування (єдиний податок другої групи) позивач змоги не має;

- подальша дія договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін, а саме позбавляє позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки, враховуючи, що договірні відносини між позивачем на загальній системі оподаткування та відповідачем на спрощеній системі оподаткування (друга група єдиного податку) є неправомірними та суперечать положенням Податкового кодексу України, існує обґрунтований ризик невизнання органами державної податкової служби витрат на найм (оренду) нежитлового приміщення за договором витратами, які зменшують оподатковуваний дохід, що тягне для позивача додатковий матеріальний тягар у вигляді донарахування податкових платежів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску;

- із суті договору не випливає, що ризик зміни обставин - перехід відповідача на спрощену систему оподаткування (єдиний податок другої групи) - несе позивач.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що позивачем не доведено порушення його прав.

Спір у даній справі стосується наявності підстав для розірвання договору оренди від 04.07.2018 року, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, зокрема перехід відповідача на спрощену систему оподаткування (єдиний податок другої групи).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, тобто обов`язок зі сплати орендної плати закон покладає на Орендаря, а право на отримання орендної плати закон надає Орендодавцю.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності визначених даною нормою умов.

Таким чином, умовами чинного законодавства не передбачено право одностороннього розірвання договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, за рішенням суду у визначених законом випадках або в інших випадках, встановлених законом або договором.

Умовами спірного договору сторони також не передбачено право одностороннього розірвання договору, так, відповідно до п.10.2. договору, цей договір може бути розірваним: за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідного договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. За рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у випадку використання майна не за цільовим призначенням.

Згідно приписів ст. 784 ЦК України, наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Матеріали справи не містять доказів того, що спірний договір оренди був розірваний за згодою сторін, або наявності підстав для розірвання його на вимогу наймача в порядку приписів ст. 784 ЦК України.

На думку позивача, перехід відповідача - орендодавця на спрощену систему оподаткування (єдиний податок другої групи) порушує співвідношення майнових інтересів сторін та порушує майнові права позивача -орендаря, який знаходиться на загальній системі оподаткування, що, в свою чергу, є підставою для розірвання договору на підставі ст.ст. 651-652 Цивільного кодексу України. Додатковою підставою для розірвання договору позивач визначає наявність ризику того, що відповідач може продати нежитлові приміщення 2-го поверху №9-11 в літ. "3-2", загальною площею 134,3 кв.м., за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 59Д, що може призвести до втрати позивачем частини орендованої площі.

Як зазначено у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

До інших критеріїв істотності порушення договору законом віднесено розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 924/522/17.

Так, відповідно до пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПКУ до платників єдиного податку, які відносяться до другої групи належать ФОП, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 5 000 000 гривень. Дія пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПКУ не поширюється ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі ФОП належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.

До платників єдиного податку, які відносяться до третьої групи, належать ФОП, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 7 000 000 гривень (пп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПКУ).

Таким чином, згідно чинного податкового законодавства ФОП платник єдиного податку, який відноситься до другої групи мають право надавати послуги (в тому числі побутові) тільки платникам єдиного податку (як юридичним особам, так і підприємцям) та/або населенню (п.п. 2 п. 291.4 ПКУ). Тобто надавати послуги підприємству, яке перебуває на загальній системі оподаткування, єдинник-другогрупник не має права.

Проте порушення в цьому випадку вчиняє саме ФОП - платник єдиного податку, який відноситься до другої групи. Тому і відповідальність загрожує тільки йому. А ось для підприємства - отримувача послуг від ФОП на ЄП групи 2 жодної відповідальності ПКУ не передбачає.

Статтею 770 ЦК встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Крім того, суд наголошує, що укладений сторонами договір оренди також не містить умови щодо припинення його дії у разі зміни власника майна. Тобто ані умовами договору оренди, ані нормами чинного законодавства не передбачено право одностороннього розірвання договору оренди, зокрема й у випадку зміни власника майна, натомість статтею 770 ЦК України передбачено перехід прав та обов`язків орендодавця до нового власника майна.

За таких обставин, оскільки позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів відповідачем, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, не довів наявність визначених законом (ст. 651, 652 ЦК України) підстав для розірвання договору, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим відмовляє в їх задоволенні.

При цьому, договором одностороннє розірвання договору не передбачено, а інших визначених загальними вимогами підстав для розірвання договору судом не встановлено.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, в аспекті ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Денисович Софії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця Янчук Марини Миколаївни ( АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_2 ) про розірвання договору оренди відмовити повністю.

2. Судові витрати, сплачені за подачу позову, покласти на позивача за позовом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "10" лютого 2021 р.

Суддя М.І. Шатерніков