УХВАЛА

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/1615/21

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Престиж"

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" 68 451,07 грн заборгованості за Договором поставки №А0 від 19.09.2017

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Т Престиж звернулось до Господарського суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" 68 451,07 грн заборгованості за Договором поставки №А0 від 19.09.2017.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищенаведену заяву було передано на розгляд судді Привалову А.І.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як встановлено судом, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Престиж" про видачу судового наказу обґрунтована наявністю заборгованості боржника у розмірі 68 451,07 грн за поставлений товар за Договором поставки №А0 від 19.09.2017 згідно видаткових накладних №5969 від 15.10.2020 на суму 10 411,98 грн, №6118 від 21.10.2020 на суму 22 726,48 грн, № 6303 від 29.10.2020 на суму 18 625,66 грн, №5781 від 08.10.2020 на суму 23 286,84 грн.

Пунктом 24.3. Договору поставки №А0 від 19.09.2017 встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем протягом строку, встановленого п. 3.1. Спеціальної частини Договору, за умови надання постачальником повного та відповідного пакету бухгалтерських та інших документів, передбачених Договором.

Згідно п. .3.1. Договору поставки №А0 від 19.09.2017 оплата за отриманий товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу 45 календарних днів з моменту передачі товару у власність покупця і надання постачальником повного та відповідного пакету документів.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Разом з тим, зазначаючи у заяві про видачу судового наказу про суму боргу в розмірі 68 451,07 грн, заявником до заяви надано не всі докази на підтвердження вказаних обставин, зокрема, не надано доказів надання постачальником покупцю повного та відповідного пакету бухгалтерських та інших документів, передбачених Договором, що є умовою для оплати поставленого товару, відповідно до п. 3.1. та п. 24.3. Договору поставки №А0 від 19.09.2017.

Також, суд зазначає, що загальна сума видаткових накладних, якими заявник обґрунтовує наявність заборгованості в розмірі 68 451,07 грн, становить 75 050,96 грн.

Таким чином, за висновками суду заявлена до стягнення сума у розмірі 68 451,07 грн основного боргу є непідтвердженою, оскільки суд позбавлений можливості визначити підстави та документальне обґрунтування виникнення несплаченої боржником заборгованості та наявності у позивача права грошової вимоги.

При цьому, складений акт звірки взаєморозрахунків на суму 130 539,78 належним доказом виникнення заборгованості в сумі 68 451,07 грн не є.

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 цього Кодексу.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що заявником до заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а також вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності та відсутні докази, які б підтверджували відсутність спору про право, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Т Престиж" на підставі п. 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Окремо суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 147, 148, 150, 152, 153, 154, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Т Престиж" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новус Україна" 68 451,07 грн заборгованості за Договором поставки №А0 від 19.09.2017.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов