ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3960/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансбуд7" (61166, м. Харків, пр-т Науки, буд. 40, оф. 535)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, оф. 208)
про стягнення 166500,22 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртрансбуд7" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд", згідно вимог якого, до стягнення з відповідача заявлено: заборгованість за договором поставки № 12 від 01.07.2016 у розмірі 78892,19 грн; пеню у розмірі 63464,25 грн; 3 % річних у розмірі 6701,63 грн; інфляційні втрати у розмірі 12307,70 грн; заборгованість за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 у розмірі 2508,41 грн; пеню у розмірі 2021,31 грн; 3 % річних у розмірі 213,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 391,33 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 12 від 01.07.2017 та за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2017.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

05.01.2021 у системі документообігу суду зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. № 156), в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що: позивачем у тексті позовної заяви невірно вказано дату укладення вказаних договорів; у відповідача відсутні документи, на які посилається позивач, зокрема вимога від 18.09.2020, а тому з огляду на відсутність вимоги, та враховуючи п. 6.4. договору №12 від 01.07.2016 строк настання зобов`язання відповідача за сплати є невстановленим, а у позивача відсутні підстави для пред`явлення позову. Також, відповідачем зазначено, що відповідно до п.4.2. договору поставки №12 датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, яка вказана у видаткових накладних покупця та ТТН (дати яких мають збігатися у часі), однак у позові не співпадають дати видаткових накладних та ТТН, а тому вказані поставки не можуть братися судом до уваги. Крім того, відповідачем вказано, що позивачем допущено неточності у посиланні на документи відповідача (на платіжні доручення про часткову сплату), з урахуванням наведеного, сума заборгованості у заявленому розмірі є недоведеною та такою, що потребує перерахунку із застосуванням строку позовної давності.

14.01.2021 у системі документообігу суду зареєстровано відповідь на відзив (вх. № 790), в якій позивач заперечує проти тверджень відповідача відповідно до наданих до позовної заяви документів, які містяться в матеріалах справи дати видаткових накладних та ТТН збігаються. Всі первинні документи, що підтверджують заборгованість містяться в матеріалах справи. Всі акти звіряння взаємних розрахунків між сторонами підписані без будь - яких зауважень та відповідають видатковим накладним та ТТН, що містяться в матеріалах справи та нарікань від відповідача не виникало. Крім того, позивачем вказано, що технічні помилки в уточненій позовній заяві про які зазначає представник відповідача не впливають на факт виконання договорів з боку позивача та його часткову оплату відповідачем. Щодо перерахунку заборгованості у зв`язку із застосуванням строку позовної давності про який зазначає відповідач, позивачем наголошено про те, що згідно ст. 264 ЦК України визначені підстави переривання перебігу позовної давності. Згідно з частиною 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу, або іншого обов`язку. Підписання актів звіряння взаємних розрахунків ТОВ "Компанія "Прайд" свідчить про визнання відповідачем свого боргу та переривання позовної давності. Отже, посилання відповідача на недотримання позивачем строку позовної давності є безпідставними.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2020 на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрансбуд7" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (покупець) було укладено Договір поставки № 12 (надалі - договір поставки) (т.с. 1 а.с. 78-79), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар, а саме: Найменування товару: 1 .Пісок горний, 2. Пісок намивний.

Умовами пунктів 4.1., 4.2 договору поставки, доставка товару здійснюється постачальником за бажанням покупця. Датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, яка вказана в видаткових накладних покупця та ТТН.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки, оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться покупцем на умовах 100 % попередньої оплати, шляхом прямого банківського переказу на поточний рахунок Постачальника".

Також, матеріалами справи установлено, що 01.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрансбуд7" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (замовник) було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 (надалі - договір перевезення) (т.с. 1 а.с. 80-81), відповідно до умов пункту 1.1. якого, за цим договором замовник бере на себе зобов`язання пред`являти вантаж для перевезення його по території Україні, а перевізник приймати і доставляти його вантажоодержувачам в об`ємах, вказаних в заявках (по телефону) на перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 1.2. вищевказаного договору перевезення, перевізник зобов`язаний здійснити перевезення, а замовник повинен забезпечити відпуск, прийом вантажу, оформлення всіх необхідних документів та вантаж та оплатити за здійснення перевезення.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому зазначає про те, що ТОВ "Укртрансбуд7" належним чином виконало свої зобов`язання та за вищевказаним договором поставки № 12 від 01.07.2016 та передав у власність покупця товар у період з 01.07.2016 по 12.01.2018 відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких, наявні у матеріалах справи.

Окрім того, із обставин справи вбачається, що за вищевказаний період, позивачем, за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 поставлено ТОВ "Компанія "Прайд" товар та надано послуги з перевезення цього товару, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних та актів надання послуг (транспортні послуги з доставки товару) за період з 01.07.2016 по 12.01.2018.

Позивачем у позові вказано, що за договором поставки № 12 та договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" здійснило часткову оплату відповідно до наявних у матеріалах справи належним чином засвідчені копії платіжних доручень.

Так, відповідно до підписаних між позивачем та відповідачем актів звіряння взаємних розрахунків убачається, що: заборгованість відповідача за період 01.09.2016 по 29.09.2016 станом на 29.09.2016 року становить 18453,63 грн; за жовтень 2016 року за договором № 12 від 01.07.2016 станом на 31.10.2016 заборгованість відповідача становить 76745,86 грн; заборгованість відповідача за листопад 2016 року станом на 30.11.2016 становить 86530,30 грн; заборгованість відповідача перед позивачем за період 12.12.2016 по 27.12.2016 станом на 27.12.2016 становить 53187,76 грн; за грудень 2016 року за договором № 12 від 01.07.2016 станом на 31.12.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 87289,12 грн; за період з 01.01.2017 по 17.01.2017 за договором № 12 від 01.07.2016 станом на 17.01.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 45691,11 грн.; за період 01.01.2017 по 30.01.2017 станом на 30.01.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 12320,18 грн; за січень 2017 року по лютий 2017 року станом на 28.02.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 16280,28 грн.; за період з 01.03.2017 по 10.03.2017 станом на 10.03.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 43597,76 грн.; за квітень 2017 року станом на 30.04.2017 року, становить 29118,17 грн; за перше півріччя 2017 року станом на 30.06.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 126368,61 грн; заборгованість відповідача за липень 2017 року по грудень 2017 року станом на 31.12.2017становить 124816,20 грн; за січень 2018 року станом на 31.01.2018 заборгованість відповідача перед позивачем становить 56767,60 грн.

Також, із матеріалів справи слідує, що після підписання сторонами 19.01.2018 акту звіряння за січень 2018 року, заборгованість відповідача перед позивачем за січень 2018 року була вказана станом на 31.01.2018 та склала 56767,60 грн. Після цього, в період з 22.01.2018 по 05.02.2018 за договором поставки відповідачем було здійснено ще 4 поставки, якими було поставлено відповідачу пісок горний згідно видаткових накладних: № від 22.01.2018 (пісок горний 83 куб.м. на суму 17710,00 грн); № від 26.01.2018 (пісок горний 8 куб.м. на суму 2070,00 грн); № від 22.01.2018 (пісок горний 8 куб.м. на суму 2070,00 грн); № від 05.02.2018 (пісок горний 12 куб.м. на суму 2783,00 грн.), всього - на суму 24633,00 грн.

Відповідно до вищевикладеного, заборгованість відповідача перед позивачем за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 становить 2508,41 грн., заборгованість за договором поставки № 12 від 01.07.2016 становить 78892,19 грн.

У зв`язку із наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору між сторонами, 18.09.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості.

Проте добровільно відповідач не виконав своїх зобов`язань зі своєчасної оплати отриманого товару та отриманих послуг з перевезення.

Станом на дату винесення рішення борг відповідачем позивачу не сплачений.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 ЦК України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору поставки № 12 від 01.07.2016 передав у власність покупця товар у період з 01.07.2016 по 12.01.2018, відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких, наявні у матеріалах справи.

Також, укладений між сторонами договір № 13 перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.07.2016 свідчить, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг.

У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, відноситься до змішаного договору, що має ознаки договору транспортного експедирування.

У відповідності до ст. ст. 929, 931 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ст. 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 204 ЦК України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із обставин справи убачається, що за період з 01.07.2016 по 12.01.2018 за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 позивачем поставлено ТОВ "Компанія "Прайд" товар та надано послуги з перевезення цього товару, про що свідчать наявні у матеріалах справи належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних та актів надання послуг (транспортні послуги з доставки товару).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписом статті 86 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім, переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд визнав вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором поставки № 12 від 01.07.2016 в розмірі 78892,19 грн та заборгованості за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 в розмірі 2508,41 грн обґрунтованими, законними, такими, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву суперечать наявними у справі доказами, у т.ч. наявними у матеріалах справи видатковим накладним, товарно-транспортним накладним та наявним актам надання послуг, що містять підписи осіб одержувача без будь-яких зауважень, а технічні помилки в уточненій позовній заяві, про які зазначає відповідач, не впливають на факт виконання договорів з боку позивача та його часткову оплату відповідачем. Враховуючи викладене, аргументи відповідача, викладені у відзиві, суперечать чесній діловій практиці та принципу добросовісності, який передбачає сумлінну, чесну і послідовну поведінку сторін під час реалізації своїх суб`єктивних прав, та виконанні суб`єктивних обов`язків.

Стосовно перерахунку заборгованості у зв`язку із застосуванням строку позовної давності, про який зазначає відповідач, суд погоджується з доводами позивача та зазначає про те, що відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу, або іншого обов`язку.

У даному разі, наявні у матеріалах справи підписані з боку відповідача акти взаємних розрахунків свідчать про визнання відповідачем свого боргу та вказують на переривання позовної давності, отже, посилання відповідача на недотримання позивачем строку позовної давності є безпідставними та такими, що спростовується матеріалами справи.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача пеню за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором поставки №12 від 01.07.2016 в розмірі 63464,25 грн та пеню за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 в розмірі 2021,31 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до п. 8.2. Договору поставки № 12 від 01.07.2016 за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в грошовому виразі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день оплати.

Також, відповідно до положень п. 5.3 договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 за прострочення оплати нараховується штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Приписами статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що дані нарахування відповідають умовам п. 8.2. Договору поставки № 12 від 01.07.2016 та п. 5.3 договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016, є такими що не суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги в частині стягнення пені за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором поставки №12 від 01.07.2016 в розмірі 63464,25 грн та пені за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 в розмірі 2021,31 грн, підлягають до задоволення та вказані суми стягненню з відповідача на користь позивача.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором поставки №12 від 01.07.2016: 3 % річних в розмірі 6701,63 грн та інфляційні втрати в розмірі 12307,70 грн, а також за неналежне виконання грошових зобов`язань за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016: 3 % річних в розмірі 213,40 грн та інфляційні втрати в розмірі 391,33 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу, суд установив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства. Відтак, вказана позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансбуд7" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача у розмірі 2500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Прайд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, оф. 208, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансбуд7" (61166, м. Харків, пр-т Науки, буд. 40, оф. 535, ) - заборгованість за договором поставки № 12 від 01.07.2016 в розмірі 78892,19 грн.; пеню в розмірі 63464,25 грн.; 3 % річних в розмірі 6701,63 грн.; інфляційні втрати в розмірі 12307,70 грн.; заборгованість за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом № 13 від 01.07.2016 в розмірі 2508,41 грн.; пеню в розмірі 2021,31 грн.; 3 % річних в розмірі 213,40 грн.; інфляційні втрати в розмірі 391,33 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2500,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "12" лютого 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв