Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1419/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Прядко О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро"

до Приватного підприємства Агрофірма "Поділля"

про стягнення 20 915,90 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" звернулося до суду з вимогою про стягнення з Приватного підприємства Агрофірма "Поділля" 20915,90грн за договором поставки №128 від 08.04.2019, з яких: 7097,01грн - основний борг, 2671,83грн - пеня, 11147,06грн - процентів.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою господарського суду від 21.12.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З метою перевірки отримання відповідачем копії ухвали направленої за адресою: 13131, с.Стрижівка, Любарський район, Житомирська область, вул. Богдана Хмельницького, суд здійснив електронний запит та отримав витяг з сайту Укрпошта, з якого вбачається, що поштове відправлення, яке направлялось відповідачу, за вказаною у позовній заяві адресою ПП Агрофірма "Полісся", вручено 23.12.2020 (а.с. 78).

З метою уточнення належної адреси відповідача суд здійснив запит та отримав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зазначену на сайті Міністерства юстиції України, відповідно до якого встановлено, що зазначена в позовній заяві адреса відповідача є належною та відповідає інформації зазначеній на вказаному офіційному ресурсі.

Враховуючи викладене суд вважає, що своєчасно та належним чином вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи для реалізації ним права на судовий захист.

Відповідач у строк, встановлений ст.165 Господарського процесуального кодексу України, відзив на позов не подав. Поряд з цим, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позов мотивований неналежним виконанням умов договору поставки №128, що був укладений між сторонами 08.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним було виконано умови договору у повному обсязі та продано відповідачу товар на загальну суму 109331,38грн, в свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати отриманого товару належним чином та у повній мірі не виконав, сплативши лише частково 102234,37грн, внаслідок чого позивач був змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 7097,01грн.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 11147,06грн процентів та з посиланням на п.8.3.1 договору - 2671,83грн пені.

Відповідач в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

08.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" (постачальник/позивач) та Приватним підприємством Агрофірма "Поділля" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №128 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлений строк покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення для сільгоспвиробництва (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, пакування та маркування, ціна строки поставки та оплати, визначаються також в додаткових угодах (специфікаціях), які є невід`ємними частинами даного договору.

Договір набирає чинності із моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, а щодо невиконаних до цього дня зобов`язань та відповідальності - до повного їх виконання (п.2.1 договору).

За умовами п.2.3 договору, поставка товару в рамках і на підставі цього договору може здійснюватись окремими партіями згідно додаткової угоди (специфікації) до договору. Сторони погоджуються, що будь-яка поставка товару, здійснена впродовж строку дії договору, вважається здійсненою в рамках цього договору.

Відповідно до п. 3.4 договору, датою поставки товару вважається дата," вказана у видаткових накладних (актах), підписаних Сторонами.

Пунктом 4.1 договору визначено, що вартість товару повинна бути повністю оплачена покупцем з дотриманням строків та умов оплати зазначених в договорі та в додаткових угодах (специфікаціях) до нього.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем у безготівковій формі, в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в договорі або в рахунку-фактурі постачальника на оплату товару. Датою оплати є дата зарахування коштів на рахунок постачальника в банку (п.4.2 договору).

Пунктом 5.2.2. договору поставки визначено, що покупець повинен своєчасно оплатити вартість товару в строки, на умовах та в порядку, що визначені в додаткових угодах (специфікаціях) до договору.

На виконання пункту 1.2 договору сторони узгодили та підписали наступні додаткові угоди (специфікації):

- № 1 від 08.04.2019 року на суму 60919,03 грн. із строком оплати товару 30% (18275,71 грн.) вартості поставленого товару до 08.04.2019 року, 70% (42643,32 грн.) - до 01.10.2019 року;

- № 2 від 02.05.2019 року на суму 13207,36 грн. із строком оплати вартості поставленого товару 30% (3962,21 грн.) - до 02.05.2019 року, 70% (9245,15 грн.) - до 01.10.2019 року;

- № 3 від 06.05.2019 року на суму 1680,00 грн. із строком оплати вартості поставленого товару 30% (504,00 грн.) - до 06.05.2019 року, 70% (1176,00 грн.) - до 01.10.2019 року;

- № 4 від 28.05.2019 року на суму 3584,88 грн. із строком оплати вартості поставленого товару 30% (775,46 грн.) - до 28.05.2019 року, 70% (2809,42 грн.) - до 01.10.2019 року;

- № 5 від 13.06.2019 року на суму 22100,94 грн. із строком оплати вартості поставленого товару 30% (6630,28 грн.) - до 13.06.2019 року, 70% (15470*,66 грн.) - до 01.10.2019 року;

- № 6 від 29.05.2019 року на суму 3539,16 грн. із строком оплати вартості поставленого товару до 01.10.2019 року;

- № 7 від 08.07.2019 року на суму 4300,01 грн. із строком оплати вартості поставленого товару 30% (1290,01 грн.) - до 08.07.2019 року, 70% (3010,00 грн.) - до 01.10.2019 року (а.с. 14-20).

На виконання умов договору поставки №128 від 08.04.2019 за період з 08.04.2019 по 08.07.2019 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 109331,38грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 267 від 08.04.2019 на суму 60919,03грн, №452 від 02.05.2019 на суму 13207,36грн, № 479 від 06.05.2019 на суму 1680,00грн, № 667 від 28.05.2019 на суму 3584,88грн, №686 від 29.05.2019 на суму 3539,16грн, № 831 від 13.06.2019 на суму 22100,00грн, № 961 від 08.07.2019 на суму 4300,00грн (а.с.21-27).

Відповідач свої обов`язки за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого ним товару виконав частково, сплативши грошовими коштами 89082,31грн згідно платіжних доручень:

- № 244 від 15.08.2019 на суму 8995,00грн, №213 від 09.04.2019 на суму 9621,31грн, № 224 від 22.05.2019 на суму 4466,00грн, № 287 від 20.12.2019на суму 35000,00грн, № 291 від 27.12.2019 на суму 20000,00грн, № 49 від 11.09.2020 на суму 5000,00грн, № 61 від 19.10.2020 на суму 6000,00грн (а.с. 28-34).

За даними позивача частина вартості товару в сумі 8654,40 грн була зарахована згідно з договором про зарахування від 26.04.2019 та акту до нього (а.с.35-36); частина раніше отриманого відповідачем товару на суму 4497,66 грн була ним повернута за накладною на повернення товару №13 від 29.05.2019 року (а.с.37).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар за договором поставки №128 від 08.04.2019 у розмірі 7097,01грн.

11.09.2020 позивач направив відповідачу вимогу про оплату, яка залишилась без відповіді та задоволення (а.с.41-42).

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 20915,90грн заборгованості, яка виникла за договором поставки №128 від 08.04.2019, з яких: 7097,01грн основного боргу, 2671,83грн пені, 11147,06грн процентів (3% за кожен місяць прострочення).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №128 від 08.04.2019, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 264 ГК).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо поставки товару, що вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати товару у повному обсязі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 7097,01грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача 2671,83грн неустойки та процентів у розмірі 11147,06грн , суд враховує наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 2671,83грн, яка за своєю правовою природою є пенею, нарахованою на підставі п.8.3.1 договору поставки №128 від 08.04.2019.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 статті 551 ЦК України передбачає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Підпунктом 8.3.1 договору сторони встановили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі 0,1% від простроченої з оплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (постанови Верховного Суду України від 24.10.2011 р. у справі N 3-114гс14, від 07.11.2011 р. у справі N 3-121гс11, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі N 910/10224/14).

Тому, суд здійснив перерахунок пені, застосувавши розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

Крім того, судом встановлено, що позивачем невірно визначено дату початку виникнення заборгованості та відповідно виникнення права на нарахування пені щодо кожної з видаткових накладних.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано; тобто пеня має бути розрахована з наступного дня після спливу строку оплати до дня виконання грошового зобов`язання або до відповідного числа відповідного місяця.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши власний розрахунок пені, із врахуванням вищезазначених положень закону та договору, за допомогою інформаційно-пошукової системи "Законодавство", суд зазначає, що обґрунтований розмір пені складає 7628,86грн, а саме:

- 136,57грн за період прострочення з 09.04.2019 по 25.04.2019 на суму боргу 8654,40грн;

- 11,40грн за період прострочення з 03.05.2019 по 05.05.2019 на суму боргу 3962,21грн;

- 64,24грн за період прострочення з 07.05.2019 по 21.05.2019 на суму боргу 4466,21грн;

- 148,38грн за період прострочення з 14.06.2019 по 07.07.2019 на суму боргу 6447,45грн;

- 268,80грн за період прострочення з 09.07.2019 по 14.08.2019 на суму боргу 7737,46грн;

- 4940,56грн за період прострочення з 02.10.2019 по 19.12.2019 на суму боргу 73097,01грн;

- 197,27грн за період прострочення з 20.12.2019 по 26.12.2019 на суму боргу 38097,01грн;

- 1600,73грн за період прострочення з 27.12.2019 по 26.05.2020 на суму боргу 18097,01грн;

- 163,18грн за період прострочення з 11.09.2020 по 18.10.2020 на суму боргу 13097,01грн;

- 97,73грн за період прострочення з 19.10.2020 по 30.11.2020 на суму боргу 7097,01грн.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені (2671,83грн), зазначає, що така підлягає стягненню з відповідача повністю, оскільки незважаючи на неправильність розрахунку, її розмір не перевищує розміру пені, вирахуваного судом.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Що стосується стягнення процентів у розмірі 11147,06грн (3% за кожен місяць прострочення) суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями підпункту 8.3.1 договору поставки, якщо прострочення з оплати вартості поставленого товару перевищує 10 (десять) днів, покупець додатково сплачує на користь постачальника проценти за неправомірне користування коштами в розмірі 3% за кожен місяць прострочення.

Отже в даному випадку сторони у договорі визначили інший розмір процентів, ніж передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: 3% на місяць.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок процентів за загальний період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання (а.с.40), суд дійшов висновку, що позивач допустився тих самих помилок при визначенні дати початку виникнення заборгованості, що і при нарахуванні пені.

Судом здійснено перерахунок 3% за кожен місяць прострочення (перерахунок процентів проведено аналогічно сумам та періодам, що й пеня), відповідно до якого обґрунтованим розміром процентів є 11941,40грн. Враховуючи, що розмір процентів, перевищує проценти, заявлені позивачем, суд зазначає, що стягненню підлягає заявлений розмір процентів 11147,06грн.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 20915,90грн, з яких: 7097,01грн основного боргу, 2671,83грн пені, 11147,06грн процентів.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" до Приватного підприємства Агрофірма "Поділля" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства Агрофірма "Поділля" (13131, Житомирська область, Любарський район, с.Стрижівка, вул.Богдана Хмельницького, 18А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал Агро" (10008, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 36, офіс №1, ідентифікаційний код 37546935) - 7097,01грн основного боргу, 2671,83грн пені, 11147,06грн процентів, 2102,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.02.21

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати: 1 - в справу

2,3 - сторонам (рек.)