ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" лютого 2021 р.Справа № 916/1578/14

За заявою кредиторів: ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області та УПФУ в Овідіопольському районі Одеської області

до боржника: ПАТ "Надлиманський", с.Надлиманське, Овідіопольський район, Одеська область

про визнання банкрутом

Суддя Лепеха Г.А.

Представники сторін:

ліквідатор - арбітражний керуючий Колмикова Т.О.;

від ГУ ДПС в Одеській області - Поліщук Д.О.;

від ТОВ НВП "Винпродукт" - Матчин Я.І.

Суть спору: про визнання банкрутом

Постановою господарського суду Одеської області від 29.07.2014р. визнано банкрутом ПАТ "Надлиманський", відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Ухвалою від 09.02.2017р. призначено ліквідатором публічного акціонерного товариства "Надлиманський" арбітражного керуючого Колмикову Тетяну Олександрівну.

12.06.2020р. ліквідатор ПАТ "Надлиманський" арбітражний керуючий Колмикова Т.О. звернулась до господарського суду Одеської області з заявою (вх. №1753/20) до ТОВ НВП "Винпродукт" про стягнення 246 349,71 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.06.2020р. прийнято заяву ліквідатора ПАТ "Надлиманський" арбітражного керуючого Колмикової Т.О. до ТОВ НВП "Винпродукт" про стягнення 246 349,71 грн. до свого провадження, призначено до розгляду в межах справи № 916/1578/14.

Ліквідатор у судовому засіданні підтримав свою заяву та клопотав перед судом про її задоволення, представник ТОВ НВП "Винпродукт" відзив не надав та у судовому засіданні не заперечував щодо заборгованості.

Дослідивши надані докази та вислухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне:

02.10.2012р. між ПАТ «Надлиманський», як Орендодавцем та ТОВ НВП «Винпродукт», як Орендарем, було укладено договір оренди № 5 (додано до заяви, оригінал наявний у Відповідача) за умовами якого ТОВ «Винпродукт» отримав в оренду повний майновий комплекс, що охарактеризований у Додатку № 1 до Договору оренди № 5 від 02.10.2012, а також приміщення площею 10 кв.м, що розташоване за адресою: вул. Леніна, 139, с. Надлиманське, Овідіопольського району, Одеської області.

Відповідно до п. 1.2. Договору оренди № 5 від 02.10.2012р. Орендар сплачує орендну плату на користь Орендодавця, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди № 5 від 02.10.2012р. орендна плата за користування майном становить 5000,00 грн. в квартал.

ПАТ «Надлиманський» було в повному обсязі виконано умови Договору оренди № 5 від 02.10.2012 та надано в оренду ТОВ НВП "Винпродукт" повний майновий комплекс, що охарактеризований у Додатку № 1 до Договору оренди № 5 від 02.10.2012, який Відповідач прийняв, однак Відповідач не здійснює заходи, щодо оплати орендної плати за користування майном Позивача, чим порушує його права, як Орендодавця.

Враховуючи зазначене 23.10.2019р. ліквідатор ПАТ «Надлиманський» звернувся з вимогою до ТОВ НВП «Винпродукт» про передачу на користь ПАТ «Надлиманський» всього його майна, яке було отримано ТОВ НВП «Винпродукт» в рамках дії Договору оренди № 5 від 02.10.2012р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.11.2019р. по справі № 916/1578/14 усунено перешкоди у користуванні майном ПАТ «Надлиманський» шляхом зобов`язання ТОВ НВП «Винпродукт» передати в натурі на користь ПАТ «Надлиманський» майно яке було отримано ТОВ НВП «Винпродукт» в рамках дії Договору оренди № 5 від 02.10.2012р.

Станом на теперішній час, ТОВ НВП «Винпродукт» не вжито жодних дій стосовно передачі на користь ПАТ «Надлиманський» майна, яке було отримано ТОВ НВП «Винпродукт» в рамках дії Договору оренди № 5 від 02.10.2012р.

Ліквідатором ПАТ «Надлиманський» було направлено на адресу ТОВ НВП «Винпродукт» претензії (вих. № 02-01/142 від 26.04.2019), (вих. № 02-01/341 від 04.06.2020) з вимогою погасити існуючу заборгованість з орендної плати за Договором оренди № 5 від 02.10.2012, однак Відповідачем не вжито жодних дій направлених на погашення існуючої заборгованості перед ПАТ «Надлиманський».

Отже ліквідатором ПАТ «Надлиманський» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням ТОВ НВП «Винпродукт» взятих на себе грошових зобов`язань, було нараховано суму прострочених грошових зобов`язань у розмірі 150 000,00 грн., 3 % річних у сумі 16 939,71 грн. та індексу інфляції у сумі 79 410,00 грн. та 3 695,25 грн. судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено, що між ПАТ «Надлиманський» як Орендодавцем та ТОВ НВП «Винпродукт» як Орендарем, було укладено договір оренди № 5 (додано до заяви, оригінал наявний у Відповідача) за умовами якого ТОВ «Винпродукт» отримав в оренду повний майновий комплекс, що охарактеризований у Додатку № 1 до Договору оренди № 5 від 02.10.2012, а також приміщення площею 10 кв.м, що розташоване за адресою: вул. Леніна, 139, с. Надлиманське, Овідіопольського району, Одеської області.

По закінченню дії зазначеного Договору ТОВ НВП «Винпродукт» не було повернуто майно ПАТ «Надлиманський» та не було сплачено орендну плату за весь час період користуванням даним майном.

Отже, суд доходить до висновку, що ТОВ НВП «Винпродукт» фактично не звільнив орендоване ним приміщення, не повернув майно та не сплатив орендну плату відповідно до договору оренди № 5 від 02.10.2012р.

Таким чином судом встановлено наявність заборгованості ТОВ НВП «Винпродукт» за користування майном у розмірі 150 000,00 грн., у зв`язку з чим позовна вимога ПАТ «Надлиманський» підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, ліквідатором ПАТ «Надлиманський» заявлено позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ НВП «Винпродукт» за Договором 3% річних за прострочення оплати за користування майном в розмірі 16 939,71грн. та інфляційні витрати в розмірі 79 410,00 грн.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України зазначено що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача за не погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за прострочення оплати за користування майном в розмірі 16 939,71 грн. та інфляційні витрати в розмірі 79 410,00 грн. підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог ліквідатора ПАТ «Надлиманський» та стягнення з ТОВ НВП «Винпродукт» заборгованості за зобов`язаннями у розмірі 150 000,00 грн., 3 % річних у сумі 16 939,71 грн. та індексу інфляції у сумі 79 410,00 грн.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на відповідача.

Керуючись ч.1 ст. 2, ст.7, ст. 12, ст. ст. 58-67 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 86, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Надлиманський" арбітражного керуючого Колмикової Т.О. (вх. №1753/20 від 12.06.2020р. ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю наукове виробниче підприємство "Винпродукт" (68500, Одеська обл., Тарутинський р-н, смт Тарутине, вул. Красна, 168, код 31034375) на користь Публічного акціонерного товариства "Надлиманський" (67812, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Надлиманське, вул. Леніна, 139, код 00413268) заборгованість у розмірі 150 000,00 грн., 3 % річних у сумі 16 939,71 грн., індекс інфляції у сумі 79 410,00 грн. та 3 695,25грн. судового збору.

3. Видати наказ.

Примірник ухвали надіслати: ліквідатору арбітражному керуючому Колмиковій Т.О. (65065, м. Одеса, а/с 61); ТОВ НВП "Винпродукт" (67812, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Надлиманське., вул. Леніна,139).

Повний текст ухвали складено та підписано 12.02.2021р.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.4 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у відповідності до ст.ст. 254, 255 ГПК України .

Суддя Г.А. Лепеха