СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. Справа № 922/1831/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Зубченко І.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача - Квіцінська А.І. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом;

від відповідача - Матофій Р.М., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго», м. Харків вх. № 129 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2020 р. у справі № 922/1831/15 (суддя - Жигалкін І.П., повний текст складено та підписано 14.12.2020 р.)

за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго», м. Харків

до Комунального підприємства «Харківводоканал», м. Харків

про стягнення 15 985 367,42 грн.

ВСТАНОВИЛА:

26.03.2015 р. Акціонерне товариство «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал», відповідач) вартості електроенергії в сумі 9 793 498,58 грн., плати з компенсації перетікання реактивної енергії в сумі 31 906,05 грн., інфляційних втрат в сумі 4 781 148,98 грн., 3 % річних в сумі 392 950,60 грн. та пені в сумі 4 537 068,74 грн.

В обґрунтування позову АТ «Харківобленерго» посилається на заборгованість відповідача, яка виникла у січні-лютому 2015 року, а також на несплату основної заборгованості за зобов`язаннями вересня-листопада 2013 року, січня-грудня 2014 року, що стало підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2015 р., яка постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. залишена без змін, провадження у справі № 922/1831/15 зупинено до закінчення розгляду пов`язаної з нею іншої господарської справи № 922/635/15.

Ухвала суду мотивована тим, що з доданих позивачем до позовної заяви розрахунків 3 % річних, індексу інфляції та пені вбачається, що ці нарахування здійснені позивачем на суму вартості електричної енергії у т.ч. за вересень-листопад 2013 року, січень-грудень 2014 року, яка є предметом розгляду у справі № 922/635/15.

Ухвалою суду першої інстанції від 28.11.2019 р. провадження у справі було поновлено у зв`язку з тим, що у справі № 922/635/15 господарськими судами прийнято остаточне рішення по суті спору: рішенням господарського суду Харківської області від 12.09.2018 р., яке постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 р. та постановою Верховного Суду від 06.08.2019 р. залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

Підставою для відмови у задоволенні позову у справі № 922/635/15 став підтверджений юридичний факт неправильного розрахунку позивачем вартості електричної енергії в рахунках за спірний період, враховуючи, що фактичні обставини справи та п. 10 додатку № 2 до договору № 4 встановлюють зобов`язання позивача з проведення перерахунку та пред`явлення до сплати рахунків за спірний період із правильним зазначенням вартості електричної енергії.

Оскільки у судовому засіданні 20.01.2020 р. представник позивача не підтримав заяву про збільшення позовних вимог № 16-1434 від 30.10.2017 р., тому протокольною ухвалою її залишено без розгляду, що відображено у протоколі судового засідання (т. 2, а.с.78-79).

20.01.2020 р. позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про зменшення позовних вимог, в обґрунтування якої АТ «Харківобленерго» посилається на те, що судовим рішенням у справі № 922/4198/17 його зобов`язано здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП «Харківводоканал» у період часу з листопада 2014 року по жовтень 2017 року у відповідності до договору № 1.01, шляхом застосування тарифів для 1 (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках за листопад-грудень 2014 року, січень - грудень 2015 року, січень - грудень 2016 року, січень - жовтень 2017 року. Таким чином, після проведення перерахунку 06.08.2019 р. відповідачу виставлені рахунки на оплату нарахувань і станом на 01.01.2020 р. фактична сума нарахувань за спожиту електричну енергію за період січень - лютий 2015 року зменшилася на 2 909 986,08 грн. Крім того, позивач наголошує, що після звернення до суду відповідач частково сплатив заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 609 298,00 грн. та повністю сплатив заборгованість по КРЕ в сумі 31 906,05 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь:

- вартість електричної енергії в сумі 6 274 214,50 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 045 702,41 грн.);

- пеню в сумі 4 537 067,74 грн.;

- 3 % річних в сумі 392 946,00 грн.;

- інфляційні втрати в сумі 4 781 138,18 грн.

Ухвалою суду від 05.02.2020 р. прийнято дану заяву позивача та продовжено розгляд справи з її урахуванням.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.02.2020 р., яке постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 р. залишено без змін, позов задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивача стягнуто вартість електричної енергії в сумі 6 274 214,50 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 045 702,41 грн.), пеню в сумі 4 537 067,74 грн., 3 % річних в сумі 392 946,00 грн., інфляційні втрати в сумі 4 781 138,18 грн., а також судовий збір в сумі 73 080,00 грн.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сума основного боргу є документально підтвердженою, а відповідач не надав доказів своєчасного виконання зобов`язань, на які були нараховані відповідні штрафні санкції.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2020 р. рішення господарського суду Харківської області від 17.02.2020 р. та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 р. скасовано, справу № 922/1831/15 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Згідно з даною постановою, суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку, що будь-якого коригування та оформлення актів про використану електричну енергію для виставлення коригуючого рахунка умовами договору не передбачено та не потребується для застосування п. 10 додатку № 2 до договору (здійснення перерахунку з виставленням коригуючого рахунка), не врахували, що наявність актів про використану електричну енергію є обов`язковою та необхідною умовою правильності розрахунку (перерахунку), зокрема, з огляду на те, що первісні акти про використану електричну енергію містять інші дані про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, ніж коригуючі рахунки з посиланням на перерахунок (з новим розподілом технологічних витрат з урахуванням спільного використання технологічних електричних мереж та наявності субспоживачів). Акт про використану електричну енергію є підставою для виставлення рахунків на оплату.

З огляду на те, що згідно з умовами договору за результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 «Акт про використану електричну енергію», Верховний Суд зазначив, що судам попередніх інстанцій належало з`ясувати, чи складалися акти про використану електричну енергію споживачем та постачальником перед виставленням коригуючих рахунків споживачу, та чи відповідають ці акти даним таких коригуючих рахунків.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що матеріали справи не містять належних доказів виконання позивачем при перерахунку вимог п. 6.23, п. 6.28 ПКЕЕ, а також п. 10 додатку № 2 до договору № 4 у спірний період, що спростовує по суті позовні вимоги та підтверджує факт прострочки кредитора позивачем у розумінні ст. 613 ЦК України, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов висновку, що строк виконання зобов`язання відповідача з проведення оплати за договором № 4 у період січень-лютий 2015 року є таким, що не настав.

Зазначаючи про те, що провадження у справі зупинялося до розгляду пов`язаної з нею іншою справи № 922/635/15, в межах якої розглядалися вимоги про стягнення коштів за договором № 4 у період вересень-листопад 2013 року - січень-грудень 2014 року, що виступають базою для нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені у цій справі, місцевий господарський суд вирішив відмовити в цій частині позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ «Харківобленерго» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати оскаржуване рішення суду;

- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 6 274 214,50 грн. задовольнити;

- в частині заборгованості інфляційних, 3 % річних та пені закрити провадження у справі;

- повернути зайве сплачений судовий збір в частині штрафних санкцій.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, висновок ХНДІСЕ ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 3661 від 14.02.2020 р. не може вважатися належним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України та мати значення для вирішення справи, оскільки даний висновок є неясним та недостатньо повним, при проведенні дослідження експертами не досліджено суттєві факти, які вийшли за межі власної компетенції.

Скаржник стверджує, що приймаючи оспорюване рішення суд першої інстанції неправомірно застосував висновки ВП ВС від 18.12.2019 р. у справі № 522/1029/18 до правовідносин, які виникли після зміни процесуального законодавства.

За доводами апеляційної скарги, місцевий господарський суд усунувся від дослідження висновку КНДІСЕ посилаючись на відсутність запису про обізнаність експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок незважаючи на те, що представником позивача неодноразово зазначалося, що даний висновок складений на замовлення АТ «Харківобленерго», є проведеним на замовлення, тому під час його складання застосовувалися вимоги п. 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, відтак він є письмовим доказом у розумінні ст. 91 ГПК України, який містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме акт про використану електричну енергію є підставою для виставлення рахунків на оплату, зокрема у випадку, передбаченому п. 10 додатку № 2 до договору № 4 у зв`язку з тим, що даний висновок суду є невірним тлумаченням та застосуванням п. 5 й п. 10 додатку № 2 до договору і суперечить правовій позиції, викладеній у постанові ВС у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 18.09.2020 р. у справі № 910/4218/17.

Посилаючись на відсутність предмету спору в частині заявлених до стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені внаслідок суттєвої зміни обставин, які вплинули на правомірність нарахування вартості електричної енергії позивачем - зобов`язання позивача рішенням господарського суду Харківської області від 16.05.2018 р. у справі № 922/4198/17 здійснити згаданий перерахунок, позивач вимагає закрити провадження у справі.

При цьому, позивач сам в апеляційній скарзі (т. 5, а.с. 55, абз. 9) наголошує на тому, що оскільки після проведеного перерахунку вартості електричної енергії та виставлення позивачем нових рахунків вартості електричної енергії, спожитої у період з вересня 2013 року по лютий 2015 року, у відповідача не виникло зобов`язання з оплати, вбачається, що вимоги про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на основну заборгованість за цей період, є передчасними.

Тобто, позивач у своїй апеляційній скарзі одночасно заперечує факт невідповідності наданих ним доказів в частині спожитої відповідачем електроенергії за січень-лютий 2015 року (що стало підставою для відмови у позові після нового розгляду справи) та визнає ненастання строку оплати заявленої до стягнення заборгованості, вимагаючи в прохальній частині апеляційної скарги стягнути основний борг з відповідача.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. строк (враховуючи її отримання відповідачем 15.01.2021 р.), від КП «Харківводоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

02.02.2021 р. від позивача через канцелярію суду отримані письмові пояснення щодо необхідності застосування правової позиції, викладеної у постанові ВС від 18.09.2020 р. у справі № 910/4218/17.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, з урахуванням згаданих пояснень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2004 між АК «Харківобленерго», як постачальником, та Державним КП каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод», як споживачем, укладено договір № 4, за умовами якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Додатковою угодою від 22.04.2009 назву споживача змінено на Комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод", а додатковою угодою від 01.02.2012 - на Комунальне підприємство "Харківводоканал".

За умовами п. 2.2.4 договору, споживач зобов`язався щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою (додаток № 9 до договору).

Відповідно до пункту 2.2.5 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Згідно з пунктом 1 додатку № 2 до договору, розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Пунктом 4.5 додатку № 2 до договору передбачено, що споживач протягом розрахункового періоду здійснює 3 планових платежі на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. У платіжному дорученні споживач чітко вказує в розділі "призначення платежу":

- за який вид нарахувань проводиться оплата (види нарахувань вказані у пунктах 4.1 та 4.2);

- номер і дату укладеного договору про постачання електроенергії.

Відповідно до пункту 5 додатку № 2 до договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 "Акт про використану електричну енергію".

Згідно з п. 6 додатку № 2 до договору, для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання. У разі неявки споживача для отримання рахунка постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Відповідно до п. 10 додатка № 2 до договору, у випадках неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті споживачем (тобто нарахування надмірних сум або, навпаки, ненарахування сум, які споживач повинен оплачувати у відповідності до даного договору або нормативних документів), постачальник проводить перерахунок за весь період неправильного нарахування та відображує його в рахунку, який споживач отримує в розрахунковому відділі відповідного РВЕ до 6 числа наступного за розрахунковим місяця в порядку, визначеному п. 7. Перерахунок проводиться шляхом зняття надмірно зарахованих сум або нарахування споживачу додаткової платні, яка передбачена даним договором або нормативними документами, без коригування договірних (граничних) величин споживання електричної енергії і потужності за період неправильного нарахування.

Умовами п. 9.11 договору визначено, що договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами не надано до матеріалів справи доказів подання заяви про припинення дії договору або перегляд його умов, а тому, відповідно до пункту 9.11 договору, він є пролонгованим на 2015 рік.

У січні 2015 року позивач поставив відповідачу електричну енергію в кількості 5 402 445 кВт/г, що складає 7 133 859,94 грн. та ПДВ - 1 426 771,99 грн., а у лютому 2015 року - 4 813 813 кВт/г, що складає 6 356 549,71 грн. та ПДВ - 1 271 309,94 грн., що підтверджується звітами про обсяги спожитої у січні та лютому 2015 року електричної енергії відповідачем, які складені споживачем та підписані відповідальною посадовою особою І.В. Корінько.

За результатами розрахункового періоду та на підставі звітів позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату за січень та лютий 2015 року на зазначені суми.

При цьому, рахунок за січень надісланий позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, про що свідчить список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (т. 1, а.с. 80), натомість доказів надсилання рахунку № 0004 за лютий 2015 року позивачем до своєї позовної заяви не додано, проте відповідач протягом розгляду справи судами різних інстанцій (з 2015 року по теперішній час) не заперечує отримання даного рахунку.

Згідно з пунктом 5 додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" строк оплати наведених рахунків сплив через 5 банківських днів з дня їхнього отримання.

Посилаючись на несплату відповідачем рахунків за січень-лютий 2015 року станом на 01.03.2015 р. позивач заявив до стягнення вартість електричної енергії в розмірі 9 793 498,58 грн., плату з компенсації перетікання реактивної енергії у розмірі 31 906,05 грн., а також розрахував 3 % річних, інфляційні втрати та пеню не за зобов`язаннями січня-лютого 2015 року, а за прострочення зобов`язань за вересень-листопад 2013 року, січень-грудень 2014 року, заборгованість за якими є предметом розгляду у справі № 922/635/15.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції набуло чинності рішення господарського суду у справі № 922/4198/17 від 16.05.2018 (з урахуванням змін, внесених постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2018, які залишені в силі постановою Верховного суду від 28.11.2018) про зобов`язання АТ "Харківобленерго" здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії у період з листопада 2014 року по жовтень 2017 року за договором № 4 шляхом застосування тарифів для I (першого) класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги, що, в свою чергу, стало підставою для зменшення позивачем своїх позовних вимог.

Крім того, позивачем до даної заяви додано:

- копію платіжного доручення № 3 від 02.04.2015 р. на суму 609 298,00 грн., в якому в графі «Призначення» міститься посилання «Е/е за 02/2015», тобто дана оплата здійснена відповідачем в рахунок зобов`язань за лютий 2015 року;

- копії листів з посиланням на угоду про залік зустрічних взаємних вимог від 27.03.2015 р., згідно з якими заборгованість відповідача зменшилася на 1 295,79 грн. та на 30 068,56 грн.

Дані оплати віднесені позивачем до сплати основної заборгованості за спожиту електричну енергію за період січень-лютий 2015 року на суму 609 298,00 грн. та до повної сплати заборгованості по КРЕ в сумі 31 906,05 грн.

Також позивач зазначив, що після проведення перерахунку 06.08.2019 р. станом на 01.01.2020 р. фактична сума нарахувань за спожиту електричну енергію за період січень-лютий 2015 року зменшилася на 2 909 986,08 грн., у зв`язку з чим виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату (т. 2, а.с. 12-13).

У рахунку на оплату електричної енергії, спожитої у січні 2015 року обсяг е/е після розподілу втрат згідно з п. 6.23, п. 6.28 ПКЕЕ визначений у розмірі 5 401 679 кВт*г вартістю 2 176 433,56 грн., а у рахунку на оплату електричної енергії, спожитої у лютому 2015 - у розмірі 4 813 677 кВт*г вартістю 4 097 780,94 грн.

Отже, причиною виникнення спору у даній справі (враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог) стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення основної заборгованості за зобов`язаннями січня-лютого 2015 року за договором у розмірі 6 274 214,50 грн. та нарахованих 3 % річних, інфляційних втрат та пені на заборгованість, яка була предметом розгляду у справі № 922/635/15.

Згідно із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтями 526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У розділі 2 договору передбачено, що під час виконання його умов, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язались керуватися чинним законодавством України, зокрема, ПКЕЕ.

Відповідно до частини шостої статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі (цін) тарифів, встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", державний регулятор здійснює формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

01.07.2011 року набрала чинності постанова Національної комісії регулювання електроенергетики (далі - НКРЕ) від 30.06.2011 № 1110, якою були внесені зміни до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затвердженого постановою НКРЕ від 13.08.1998 № 1052 (далі - Порядок), та розширено перелік випадків віднесення суб`єкта до споживачів 1 класу.

Пункт 3.1 Порядку був доповнений підпунктом 4, відповідно до якого до 1 класу відносяться споживачі, які є промисловими підприємствами, що збільшили обсяг річного споживання більш ніж утричі порівняно з 2008 роком або ввели нові виробничі потужності після 2008 року, та місячне споживання яких складає понад 20 млн кВт*год на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживача.

З доданих до позовної заяви розрахунків вбачається, що розрахунок вартості спожитої відповідачем електричної енергії у період січень-лютий 2015 року за договором, який відображено у рахунках № 0004, здійснено позивачем шляхом застосування тарифів для 2 класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги.

При цьому, постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 922/4198/17 встановлено відповідність КП «Харківводоканал» у спірний період визначеним пунктом 3.1 Порядку критеріям споживача 1 класу та зазначено, що споживач є промисловим підприємством, з 31.12.2011 ввело нові виробничі потужності, які використовуються та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а саме - для надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; упродовж 2014-2017 років щорічно споживало обсяги електричної енергії більш ніж утричі у порівнянні з 2008 роком у щомісячному обсязі понад 20 млн. кВт/год. на технологічні потреби виробництва послуг з водопостачання та водовідведення; АТ «Харківобленерго» було зобов`язано здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії у період часу з листопада 2014 року по жовтень 2017 року відповідно до договору, шляхом застосування тарифів для 1 класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги.

На виконання приписів пунктів 6.23, 6.28 ПКЕЕ, про недотримання яких постачальником наголошує відповідач, позивач здійснив перерахунок вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії за період січень-лютий 2015 року.

Відповідно до приписів пунктів 6.23, 6.23.1.1-2, п.6.28 ПКЕЕ, обсяг електричної енергії, спожитої основним споживачем та субспоживачем, визначається залежно від порядку (схеми) приєднання засобів обліку з урахуванням втрат електричної енергії, пов`язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача. Якщо точка продажу електричної енергії субспоживачу встановлена на межі балансової належності суміжних електроустановок, які належать за ознакою права власності основному споживачу та електропередавальній організації або іншому споживачу:

- для визначення обсягу електричної енергії, спожитої основним споживачем, обсяг втрат електричної енергії, пов`язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача, віднімається від різниці між обсягом електричної енергії, що надійшла в електричні мережі основного споживача, та обсягом електричної енергії, відданої в електричні мережі субспоживача (субспоживачів);

- для визначення обсягу електричної енергії, спожитої субспоживачем, обсяг втрат електричної енергії, пов`язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача, додається до обсягу електричної енергії, отриманої субспоживачем.

Таким чином, порядком розподілу та віднімання втрат, закріплених у пунктах 6.23, 6.28 ПКЕЕ, передбачено, у тому числі, що пропорції технологічних втрат розподіляються постачальником залежно від обсягів споживання електричної енергії споживачами, які мають приєднання до технологічних електричних мереж, включаючи споживача- власника цих мереж.

На підтвердження недотримання позивачем зазначених вимог ПКЕЕ відповідачем наданий до матеріалів справи висновок експертного дослідження ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 3661 від 14.02.2020, в якому зазначено наступне:

- вимоги п.6.23, п.6.28 ПКЕЕ при перерахунку кількості та вартості електричної енергії по договору N4 від 07.05.2004 в рахунках на оплату за період січень-лютий 2015 та березень-квітень 2017 виконані не вірно в зв`язку з неправильним визначенням АТ "Харківобленерго" обсягу втрат електричної енергії в електричних мережах КП "Харківводоканал", пов`язаних з передачею електричної енергії субспоживачам;

- у зв`язку з невірним обсягом споживання електричної енергії, вартість електричної енергії, в результаті застосування тарифу для 1 класу напруги в рахунках на оплату по договору 4 від 07.05.2004 з посиланням на перерахунок за п.п. 6.23, 6.28 Правил (2) за період січень-лютий 2015 та березень-квітень 2017 року, які направлені АТ "Харківобленерго" до сплати КП "Харківводоканал" в конверті від 06.08.2019, визначена не вірно;

- з урахуванням відповідей на попередні питання експертного дослідження рахунки на оплату по договору 4 від 07.05.2004 з посиланням на перерахунок за п.п. 6.23, 6.28 Правил за період січень-лютий 2015 та березень-квітень 2017 року, які направлені АТ "Харківобленерго" до сплати КП "Харківводоканал" в конверті від 06.08.2019, є арифметично невірними.

Заперечення позивача щодо прийняття даного висновку в якості доказу у справі відхиляються за недоведеністю, оскільки зводяться до власної суб`єктивної оцінки ґрунтовності проведеного дослідження.

Згідно з ч. 7 ст. 98 ГПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок

Відповідно до ч. 5 ст. 101 ГПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Оскільки у наданих позивачем висновках експертного дослідження КНДІСЕ №19107/19108/19-72 від 26.07.2019 та №20952/19-46/33033-33035/19-46 від 21.12.2019 відсутні відомості про обізнаність експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що суперечить наведеним вимогам чинного процесуального законодавства, тому ці висновки не можуть бути прийняті господарським судом до уваги ані в якості висновків експерта, ані в якості письмового доказу у справі внаслідок того, що ці висновки не можуть вважатися достовірними доказами у справі.

Натомість доводи апеляційної скарги не спростовують факту невідповідності цих висновків КНДІСЕ вимогам ГПК України.

Посилання скаржника на те, що наведені висновки складені з дотриманням вимог п. 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень не виключають необхідність їх відповідності саме вимогам ГПК України.

Крім того, у постанові ВС від 16.06.2020 р. у справі № 922/3757/17 зазначено, що висновок комісійного електротехнічного дослідження судових експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Дмитрієва В.О., Рогаліна С.В., Крупенко А.А. від 14.02.2020 № 3661 підтверджує обставини, встановлені під час розгляду справи № 922/4198/17 та справи № 922/635/15, які є преюдиційними в силу приписів статті 75 ГПК України для розгляду справи № 922/3757/17, щодо арифметично невірних рахунків виставлених позивачем на оплату відповідачу за договором.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 922/2192/17, в якій зазначено, що відповідно до висновку комісійного електротехнічного експертного дослідження від 30.08.2018 № 17359/18114, здійсненого експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса, визначення обсягу спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії у досліджуваний період часу з січня 2015 року по квітень 2018 року за договором здійснюється АТ «Харківобленерго» без врахування вимог пунктів 6.23, 6.26 ПКЕЕ, а саме, обсяг втрат електричної енергії субспоживачів, які внесені до додатків 3.3 до договору, пов`язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж КП «Харківводоканал», не віднімається АТ «Харківобленерго» з даних приладів обліку підприємства відповідно до вимог пункту 6.23 ПКЕЕ, внаслідок чого позивачем пред`являються вимоги щодо до сплати обсягів електричної енергії, які належать до сплати субспоживачів СТУ СП "УМС" (ПАТ "Vodafone Україна"), ПП Костенко Я.В., КП "Шляхрембуд", ПАТ "Харківська автобаза №3", ФОП Новіков М.М., Підприємство "Інвестконтракт", ПП Нестеренко В.О. , КП "Харківські теплові мережі", ТОВ "Онікс" ЛТД, житлові будинки по вул. Біологічна, 1"а" та 1"б".

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи позивача про те, що розрахунок втрат виконано останнім відповідно до вимог пунктів 6.23 та 6.28 ПКЕЕ та Методичних рекомендацій визначення технологічних витрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередавання.

Крім того, погодженими сторонами в пунктах 5 та 10 додатку № 2 до договору порядком та підставами виникнення зобов`язання споживача з проведення оплати, передбачено, що виставленню АТ «Харківобленерго» рахунків, у тому числі у разі неправильного розрахунку сум у попередніх рахунках на оплату, передує складення між сторонами акта про використану електричну енергію, який підписується обома сторонами та повинен містити дані про фактичний обсяг поставленої електричної енергії включаючи технологічні витрати у розрізі об`єктів споживача.

У межах зазначеного порядку сторони обумовили, що саме акт про використану електричну енергію є підставою для виставлення рахунків на оплату, зокрема, у випадку передбаченому пунктом 10 додатку № 2 до договору.

Проте, актів про використану електричну енергію, в обґрунтування даних рахунків (перерахунку) матеріали справи не містять.

Згідно з висновком ВС, викладеним у постанові від 16.06.2020 р. у справі № 922/3757/17, наявність таких актів, відповідно до умов договору, є обов`язковою та необхідною умовою правильності розрахунку (перерахунку), зокрема з огляду на те, що первісні акти про використану електричну енергію у справі містять у собі недостовірні дані про обсяги спожитої відповідачем електричної енергії, про що свідчать надані позивачем рахунки з посиланням на перерахунок, що спростовують дані первісних актів про використану електричну енергію, тому посилання АТ «Харківобленерго» на те, що акт про використану електричну енергію не є підставою для виставлення рахунків на оплату судовою колегією відхиляються.

Також, у судових рішеннях у справі № 922/635/15 та у справі № 922/4198/17 вказано, що у спірних правовідносинах саме АТ «Харківобленерго» допустило прострочення кредитора відповідно до статті 613 ЦК України, оскільки допустило бездіяльність, яка полягає у неприведенні ним своїх рахунків на оплату спожитої електричної енергії у відповідність з вимогами чинного законодавства та, зокрема, з належним класом споживання електроенергії, що є обов`язковим у силу визначених сторонами умов договору.

Враховуючи порядок розрахунків, погоджений сторонами у пунктах 5, 10 додатку № 2 до договору, а також те, що: матеріали справи не містять належних доказів виконання АТ «Харківобленерго» вимог пунктів 6.23, 6.28 ПКЕЕ; строк виконання зобов`язання КП «Харківводоканал» з проведення оплати спожитої електроенергії за договором у період січня-лютого 2015 року є таким, що не настав; наявні в матеріалах справи докази не є підставою для задоволення позову АТ «Харківобленерго» щодо стягнення з КП «Харківводоканал» на підставі виставлених позивачем рахунків вартості спожитої електричної енергії у січні та лютому 2015 року.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/741/16 та від 09.09.2019 у справі № 922/1592/18.

Отже, приймаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції на законних підставах відмовлено у стягненні основної заборгованості.

Крім того, місцевим господарським судом обґрунтовано наголошено, що незважаючи на те, що під час розгляду справи не було встановлено, яка ж саме сума є правильною і яку треба сплатити відповідачу за спожиту електричну енергію у спірний період, наведене не звільняє відповідача від сплати за спожиту електроенергію, оскільки саме на позивача покладається обов`язок щодо здійснення перерахунку за виставленими рахунками. Тобто відмова у задоволенні позовних вимог не свідчить про звільнення відповідача від сплати за спожиту електроенергію, а є наслідком неправильного розрахунку позивачем вартості електричної енергії в пред`явлених рахунках за спірний період.

Посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин висновків ВС, викладених у постанові від 18.09.2020 р. у справі № 910/4218/17, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена постанова прийнята судом касаційної інстанції з огляду на іншу фактично-доказову базу, тобто, хоча й при подібному правовому регулюванні, але за інших обставин, встановлених у цій справі, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Так, у справі № 910/4218/17 Верховним Судом зазначено, що суди попередніх інстанцій на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зокрема висновків експертів, актів про використану електричну енергію, які складалися у 2016-2017 роках і містять підписи обох сторін та рахунків, встановили обставини щодо поставленої відповідачем електричної енергії в тому обсязі, яка зазначена в актах, та дійшли цілком обґрунтованого рішення про задоволення позову, натомість у справі № 922/1831/15 внаслідок невиконання АТ «Харківобленерго» вимог пунктів 6.23, 6.28 ПКЕЕ строк оплати заявленої до стягнення основної заборгованості є таким, що не настав.

Також судова колегія звертає увагу, що позивач сам у своїй апеляційній скарзі (т. 5, а.с. 55, абз. 9) стверджує, що після проведеного перерахунку вартості електричної енергії та виставлення позивачем нових рахунків вартості електричної енергії, спожитої у період з вересня 2013 року по лютий 2015 року, у відповідача не виникло зобов`язання з оплати, тому позивач вважає передчасними вимоги про стягнення штрафних санкцій, нарахованих на основну заборгованість за даний період.

Тобто, оскаржуючи рішення суду від 03.12.2020 р. за вищенаведеними доводами, позивач визнає факт ненастання строку оплати заявленої ним до стягнення основної заборгованості за зобов`язаннями січня та лютого 2015 року.

Щодо вимог апеляційної скарги про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині 3 % річних, інфляційних втрат та пені, враховується наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Підставою для здійснення зазначених нарахувань в межах даної справи є заборгованість відповідача, яка встановлювалася в межах справи № 922/635/15.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Харківської області від 12.09.2018 р. у справі № 922/635/15, яке постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 р. та постановою Верховного Суду від 06.08.2019 р. залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що у справі № 922/635/15 став підтверджений юридичний факт неправильного розрахунку позивачем вартості електричної енергії в рахунках за спірний період, враховуючи, що фактичні обставини справи та п. 10 додатку № 2 до договору № 4 встановлюють зобов`язання позивача з проведення перерахунку та пред`явлення до сплати рахунків за спірний період із правильним зазначенням вартості електричної енергії.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та закриття провадження у справі у наведеній частині, оскільки заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені за зобов`язаннями вересня-листопада 2013 року, січня-грудня 2014 року є недоведеними та безпідставними, у задоволенні яких судом першої інстанції правомірно відмовлено.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2020 р. у справі № 922/1831/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 09.02.2021 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя І.В. Зубченко