ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" лютого 2021 р. Справа № 924/1033/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Попика О.В. розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи - підприємця Кравець Мар`яни Анатоліївни смт.Нова Ушиця Хмельницька область

до фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни смт.Нова Ушиця Хмельницька область

про розірвання договору про спільну діяльність від 16.02.2014р.

Представники сторін:

позивача: Кравець М.А., Леськов В.С. адвокат

відповідача: Ковтуняк Т.П., Клюка В.Ф. адвокат

Рішення ухвалюється після оголошеної у судовому засіданні 25.01.2021р. перерви.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 05.10.2020р. відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження із стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 27.10.2020р. У підготовчих засіданнях 27.10.202ор. та 11.11.2020р. оголошувалась перерва до 01.12.2020р. Ухвалою від 01.12.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. У підготовчих засіданнях 01.12.2020р. та 14.12.2020р. оголошувалась перерва до 04.01.2021р. Ухвалою від 04.01.2021р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 25.01.2021р. У судовому засіданні 25.01.2021р. оголошено перерву до 01.02.2021р.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

16.09.2020р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Кравець Мар`яни Анатоліївни до фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни про розірвання договору про спільну діяльність від 16.02.2014р. укладеного між сторонами. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що договір про спільну діяльність від 16.02.2014р. взагалі не містить в собі елементів координації або ведення спільних справ контрагентами, не визначає правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій тощо. Крім того, в договорі не погоджено всі умови, зокрема господарські і комерційні ділі сторонами визначено не було (п. 1.1. Договору); не визначено строк у який сторони спільно мають проводити консультації для обговорення спільної діяльності (п.2.1.2); ніколи не здійснювався розподіл прибутку (п. 74), не вказано місцезнаходження і реквізити сторін. Також, вказує, що сторонами ніколи не здійснювалося жодних вкладів, внесків та/або об`єднання зусиль в порядку визначеному розділами 4 та 5 даного Договору. Окремо звертає увагу суду, що зміст вказаного договору жодним чином не підтверджує право ФОП Ковтуняк Т.М. на здійснення користування малою архітектурною формою, що розміщена у смт. Нова Ушиця, по вул. Подільській, б/н.

Повідомляє, що 19.02.2014 року між фізичною особою - підприємцем Кравецькою Мар`яною Анатоліївною (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Ковтуняк Тетяною Петрівною (орендар) укладено договір оренди тимчасової споруди, за змістом якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування (в оренду) тимчасову споруду (надалі споруду), що орендується за адресою: смт. Нова Ушиця, вул. Подільська б/н, загальною площею, що орендується 22,75 кв.м. для торгівлі промисловими товарами.

Разом з тим, строк дії договору оренди встановлено до 01.02.2017 року, проте з боку Відповідача повідомлень про намір продовжити з позивачем термін оренди тимчасової споруди не надходило. Зауважує, що позивач неодноразово зверталася до відповідача із вимогами допуску її до МАФу, про необхідність усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та малою архітектурною формою, проте відповідач ці вимоги не виконує, до МАФу не впускає позивача як власника майна, а отже перешкоджає праву власності на майно, веде сама господарську діяльність, орендну плату не сплачує, вимоги, які ставляться до договору про спільну діяльність не виконує. Вказує, що на цій підставі 11.09.2019 року ФОП Кравецька М.А. направила цінним листом з описом вкладення на адресу ФОП Ковтуняк Т.П. заяву про припинення договору про спільну діяльність від 16.04.2014р. з проханням звільнити належну їй на праві власності малу архітектурну форму, а також невідкладно надати звіти про прибуток та порядок його розподілу за 2016-2019 роки. Проте, відповідачка жодних дій згідно вказаної заяви не вчинила, документів не надала, продовжує вести господарську діяльність та забороняти позивачу входити до МАФу.

23.07.2020 року ФОП Кравецька М.А. направила цінним листом з описом вкладення на адресу ФОП Ковтуняк Тетяні Петрівні пропозицію про розірвання договору про спільну діяльність, оскільки остання одноособово здійснює господарську, торгівельну діяльність, відмовляється координувати та вести спільно справи, шляхом об`єднання майна та грошових коштів, відмовляється обмінюватись інформацією відмовляється надавати документи для контролю. Проте на дату подання позову жодної відповіді на вказані пропозиції на адресу позивача не надходили, а тому позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує з огляду на таке. 29.11.2013р. рішенням виконавчого комітету Новоушицької селищної ради №598 Кравецькій Мар`яні Анатоліївні було вирішено надати дозвіл на розміщення (встановлення) тимчасової споруди загальною площею 22.75 кв.м по вул. Подільська в смт. Нова Ушиця для проведення торгівлі квітами, вазонами та сувенірами. У зв`язку з тим, що Кравецька М.А. не мала можливості проводити таку діяльність, було прийнято рішення залучити відповідача до проведення такої діяльності. Так, у грудні 2013 року між відповідачем та ОСОБА_1 був укладений договір № 10 на виготовлення вагончика металевого розміром (6.5x3.5 м) з монтажем по вул. Подільська (біля кінотеатру). У відповідності до умов даного договору ФОП Ковтуняк Т.П. сплатила 50000 гривень. Зауважує, що незважаючи на те, що позивачка не вносила коштів за МАФ оспорюваним договором (п. 5) сторони визначили власність 50 відсотків кожному підприємцю. Така домовленість була між сторонами у зв`язку із наявністю у відповідача дозволу на встановлення даного МАФ. Повідомляє, що у відповідності до даного договору відбулись вкладення і зокрема, відповідач сплатила 50 000 гривень за виготовлення і встановлення МАФ, а позивач правом на сервітут земельної ділянки та дозволом на встановлення даного МАФ. Відповідач вважає, що позивач не мала наміру займатись такою діяльністю, як торгівля квітами, а тому передала ФОП Ковтуняк Т.П. в оренду 1/2 частину спільної сумісної власності що була визначена договором і становить 11,375 кв.м. про що свідчить договір оренди від 19.02.2014 року. Після чого рішенням виконавчим комітетом Новоушицької селищної ради відповідачу надано дозвіл на торгівлю квітами вазонами та сувенірами в даній тимчасовій споруді.

Також звертає увагу суду, що з дня укладання договору про співпрацю та до сьогоднішнього дня позивач в порушення ст. 3.1 договору не вносила кошти на придбання товару, сплату податків. Натомість всі ці дії самостійно здійснює відповідач, як самостійний суб`єкт підприємницької діяльності.

Позивач у відповіді на відзив, зазначає, що спірний договір про спільну діяльність на даний час не має мети його укладення, оскільки інша сторона підтвердила, що фактично сторонами договір про спільну діяльність не виконується, прибуток не отримується, тобто порушуються умови договору, що є підставою для його розірвання. Зауважує, що договір про спільну діяльність укладається з метою спільної діяльності обох сторін для досягнення певної мети, яка на сьогоднішній день не здійснюється, що підтвердила відповідач. Тому вказаний договір за даних обставин підлягає розірванню. Пунктом 10.3 Договору передбачено, що в разі бажання однієї із сторін припинити договір, ця особа зобов`язана попередити іншу за 2 місяці до розривання договору. Позивач вважає, що вчинивши дії щодо повідомлення про припинення договору про спільну діяльність, останнім вчинено всі необхідні дії щодо його розірвання.

Виклад фактичних обставин справи.

16.02.2014р. між ФОП Кравецька М.А. (сторона-1) та ФОП Ковтуняк Т.П. (сторона-2) укладено договір про спільну діяльність відповідно до п.1 якого Сторони домовилися про встановлення МАФ для здійснення спільної торгівельної діяльності для досягнення наступних господарських і комерційних цілей. Сторони зобов`язуються діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів, зусиль або шляхом користування в спільній продукції раніше створених Сторонами програмних засобів, баз даних і технологій, що являється інтелектуальною і майновою власністю Сторін. Сторони можуть надавати один одному будь-яку фінансову, технологічну або організаційну допомоги.

Згідно п.2 договору для досягнення цілей за даним Договором Сторони зобов`язуються: обмінюватися інформацією, що являється в їх розпорядженні, з тематики спільної діяльності; спільно в строк __________ проводити консультації для обговорення питань спільної діяльності. Сторони мають право здійснювати взаємний контроль над діяльністю один одного у рамках даного Договору шляхом перевірки бухгалтерських і інших документів. Кожна із Сторін має право привертати для виконання своїх зобов`язань за даним Договором третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед другою Стороною за їх дії.

Для ведення спільної діяльності Сторони зобов`язані вносити кошти у рівних частках на придбання товару, сплату податків, комунальних платежів, найм працівників. Особа 1 та особа 2 не має права припиняти відносини на спільне ведення бізнесу по закінченню договорів сервітуту та оренди без згоди обох сторін (п.3 договору).

Відповідно до п.5 договору у спільну діяльність (бізнес) сторонами здійснено наступні внески: внесок сторони 1: грошові кошти - вартість МАФ, яка складає 25000грн., майно 50% варітсть, трудова участь (продавець (заробітна плата), доля сторони 1 складає 50% вартості (МАФ) майна.

Внесок сторони 2: грошові кошти вартість МАФ 50%, яка складає 25000грн., майно - 50% вартість; трудова участь - продавець (заробітна плата). Доля сторони 2 складає т50% вартості (МАФ, майно, товар). Порядок та строки внесення внесків - за домовленістю. При зміні обсягів виконуваних робіт сторони вносять відповідні зміни і доповнення в цей договір і уточнюють свою пайову участь в спільній діяльності.

Згідно п. 6 договору МАФ , грошові і майнові внески Сторін, а також майно створене або набуте Сторонами внаслідок спільної діяльності, складає їх спільну власність. Урахування спільного майна Сторін ведеться Стороною 2 в порядку, погодженому із Стороною 1.

Всі доходи, отримувані за даною угодою внаслідок спільної діяльності, використовуються в першу чергу на відшкодування матеріальних затрат , та сплати податків. Прибуток, що отримають Сторони від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним в ст. 5 цього Договору. Підведення підсумків спільної діяльності, облік затрат на її ведення і розподіл прибутку між Сторонами здійснюється на основі окремого звіту, який складає Сторона 2 щокварталу. Звіт повинен бути відданий Стороні 1 не пізніше _______днів після закінчення звітного періоду. Кожна із Сторін не має права розпоряджатися ( продати, подарувати ї т.д) своєю часткою загалом, майна, без згоди іншої Сторони, за винятком тієї частки продукції і доходів від спільної діяльності, яка поступає в розпорядження кожної Сторони після фактичного розподілу. Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом розподілу прибутку в рівний частинах (п.7 договору).

За положеннями п.8 договору спільні витрати і збитки Сторін покриваються за рахунок спільного майна і грошових коштів Сторін, набутих внаслідок спільної діяльності. В разі недостатності спільного майна і грошових коштів для покриття витрат і збитків, що виникли внаслідок спільної діяльності, це покриття здійснюється Сторонами пропорційно їх пайовій участі в прибутках.

За порушення умов Договору винна Сторона відшкодовує спричинені цим збитки, в тому числі втрачену вигоду, в порядку, передбаченому чинним законодавством. Винна сторона сплачує партнеру штраф у розмірі 50% від прибутку за попередній місяць (п.9 договору).

Відповідно до п.10 Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє на постійній основі (ведення спільної діяльності). Строк дії договору може бути припинено у випадку повного

готівкового погашення однією із Сторін 50% всього спільного бізнесу (МАФ, товар, майно і т.д) лише за згодою обох Сторін. В разі бажання однієї із Сторін припинити договір, ця Особа зобов`язана попередити іншу за 2 місяці до розривання договору. Особа, яка залишається надалі вести трудову діяльність, має переважне право на придбання частки іншої сторони. Сторони визначають, що всі можливі претензії за даною угодою повинні бути розглянуті Сторонами протягом _____ днів із монету отримання претензії. Умови цього Договору можуть бути змінені по взаємній згоді з обов`язковим складанням письмового документа.

11.09.2019р. позивачем було направлено відповідачу заяву про припинення договору про спільну діяльність від 16.02.2014р. у якій повідомлено про припинення договору та прохання звільнити належну позивачу на праві приватної власності малу архітектурну форму, що розташована за адресою: Хмельницька область, смт. Нова Ушиця, вул. Подільська та розташована на земельній ділянці кадастровий номер :03:002:0401, площею 0,0032га, що перебуває у ФОП Кравецької М.А на праві особистого строкового сервітуту.

22.01.2020р. позивачем направлено відповідачу вимогу невідкладно, але не пізніше 01.02.2020р. звільнити належну їй на праві приватної власності малу архітектурну форму, що розташована за адресою: Хмельницька область, смт. Нова Ушиця, вул. Подільська та розташована на земельній ділянці кадастровий номер :03:002:0401, площею 0,0032га, що перебуває у ФОП Кравецької М.А на праві особистого строкового сервітуту.

20.08.2020р. відповідачу направлено пропозицію про розірвання договору оренди тимчасової споруди від 19.02.2014р. достроково - з 01.08.2020р.

У матеріалах справи наявна відповідь на лист про розірвання договору про спільну діяльність від 4.09.2020р. у якій відповідач повідомляє про відсутність підстав для розірвання договору, копія листа на ім`я начальника ВП Дунаєвецького ВПГУНП в Хмельницькій області, копія талону-повідомлення єдиного обліку №200 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.02.2020р., копія листа ОСОБА_1 від 02.12.2020р., копія накладної від 14.02.2014р., рішення виконавчого комітету Новоушицької селищної ради від 29.11.2013р. №598 "Про розміщення (встановлення) тимчасової споруди", копія рішення 16 сесії Новоушицької селищної ради від 20.02..2014р. №6 "Про встановлення особистого строкового сервітуту", копія рішення виконавчого комітету Новоушицької селищної ради від 27.02.2014р. № 672 "Про погодження розміщення об`єкту торгівлі", копія договору від 07.12.2013р., копія журналу ведення спільної діяльності Ковтуняк Т.П. та Кравецької М.А .

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено матеріалами справи 16.02.2014р. між сторонами укладено договір про спільну діяльність відповідно до п.1 якого Сторони домовилися про встановлення МАФ для здійснення спільної торгівельної діяльності для досягнення наступних господарських і комерційних цілей. Сторони зобов`язуються діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів, зусиль або шляхом користування в спільній продукції раніше створених Сторонами програмних засобів, баз даних і технологій, що являється інтелектуальною і майновою власністю Сторін. Сторони можуть надавати один одному будь-яку фінансову, технологічну або організаційну допомоги.

Відповідно до ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно ст.1131 ЦК України Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Предметом позову у даній справі є розірвання договору про спільну діяльність від 16.02.2014р. укладеного між сторонами.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Відповідно до п.10.3 спірного договору в разі бажання однієї із сторін припинити договір, ця особа зобов`язана попередити іншу за 2 місяці до розривання Договору.

У матеріалах справи наявна копія заяви про припинення договору про спільну діяльність від 16.02.2014р. яка була направлена позивачем відповідачу. До заяви додано копію опису вкладення у цінний лист про направлення її ФОП Ковтуняк Т.П. на адресу вул. Подільська, "живі квіти".

Поряд із цим, матеріали справи містять пропозицію про розірвання договору про спільну діяльність у якій позивач запропонував відповідачу розірвати спірний договір з 01.08.2020р. У відповідь на пропозицію відповідач повідомив про відсутність підстав для розірвання договору. Тобто сторонами не досягнуто згоди щодо розірванні спірного договору у добровільному порядку.

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року по справі №914/2649/17, Провадження №12-216гс18.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Натомість статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

Частинами другою та третьою статті 188 ГК України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Частиною четвертою цієї статті визначено, заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

Використання процедури позасудового врегулювання спору або ж навпаки, не позбавляє сторону права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року по справі №914/2649/17, Провадження №12-216гс18.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для розірвання договору у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року по справі №914/2649/17, Провадження №12-216гс18, Постанові Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.11.2012 року у справі №28/5005/640/2012.

Разом з тим, на розгляд суду можуть передаватися вимоги про розірвання договору не з будь-яких підстав, а у випадках, передбачених законом або договором.

Статтею 651 ЦК України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, вимога позивача про розірвання договору про спільну діяльність з підстав порушення відповідачем його умов в силу положень частини 2 статті 651 ЦК України передбачає доведення першим істотності такого порушення.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

За положеннями статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 6-75цс13, № 910/22259/17, 910/22454/17, 910/20932/17, 910/21033/17, 910/3568/18, 910/4427/18, 910/5001/19, 926/1557/18, 920/221/19, № 912/1385/17.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18, від 17.03.2020 у справі № 911/1102/19, тощо.

Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведена правова позиція викладена у постанові у постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 910/5381/18.

Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 927/877/17).

Із вказаного вбачається, що для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання. Аналогічна правова позиція застосована в постанові Верховного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 911/2755/18.

Позивач посилаючись на істотне порушення відповідачем умов договору про спільну діяльність вказує на недотримання умов договору, порушення їх виконання та ведення ФОП Ковтуняк Т.П. господарської діяльності без достатньої правової підстави. Зокрема вказує, що спірний договір не містить в собі елементів координації або ведення спільних справ контрагентами, не визначає правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій тощо. Крім того, в договорі не погоджено всі умови, зокрема господарські і комерційні цілі сторонами визначено не було (п. 1.1. Договору); не визначено строк у який сторони спільно мають проводити консультації для обговорення спільної діяльності (п.2.1.2); ніколи не здійснювався розподіл прибутку (п. 74), не вказано місцезнаходження і реквізити сторін. Також, вказує, що сторонами ніколи не здійснювалося жодних вкладів, внесків та/або об`єднання зусиль в порядку визначеному розділами 4 та 5 даного Договору.

Дані доводи позивача судом до уваги не приймаються, оскільки можуть бути підставами для визнання договору недійсним, а не для його розірвання, оскільки пункти договору на які посилається позивач не містять чітких строків (проведення консультацій) для обох сторін, відповідно відсутні підстави стверджувати про їх порушення. Крім того, позивачем не доведено факту отримання відповідачем прибутку саме в межах договору про спільну діяльність від 16.02.2014р.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем істотних умов договору, на які позивач посилається як на підстави заявленого позову.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, беручи до уваги наведене вище, незалежно від змісту інших доводів учасників процесу, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, матеріалами справи не підтвердженими, а том позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові фізичної особи - підприємця Кравець Мар`яни Анатоліївни смт. Нова Ушиця Хмельницька область до фізичної особи - підприємця Ковтуняк Тетяни Петрівни смт. Нова Ушиця Хмельницька область про розірвання договору про спільну діяльність від 16.02.2014р. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.02.2021р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 3 примірники: 1 - до справи, 2 - позивачу (АДРЕСА_2,), 3 - відповідачу ( АДРЕСА_1 ).