ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2021 р. Справа№ 911/297/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент"

на рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 (повний текст рішення складено 27.08.2020)

у справі №911/297/20 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент"

прo стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" про стягнення грошових коштів, а саме: 20254,73 грн заборгованості, 497,71 грн пені, 660,30 грн 3% річних, 788,40 грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №01/07/16-10 від 01.07.2016 в частині оплати відповідних послуг, що надавалися у період з 01.07.2016 по 31.12.2019.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що відповідний договір Товариство з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" не підписувало, а наявний на ньому підпис свідчить про використання "факсиміле", що вказує на неукладеність договору. Крім того, відповідач вказував, що позивачем не було надано жодних доказів направлення відповідних рахунків, які передбачені п. 2.6 договору; зазначав, що долучена ТОВ "Зараз-2" до позовної заяви довідка не містить у собі посилання на спірний договір та споживача послуг - ТОВ "Консент капітал менеджмент", що спростовує твердження позивача про наявність заборгованості у відповідача у розмірі 20254,73грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/297/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2" суму основного боргу у розмірі 19757,02 грн, 3% річних - 660,30 грн, інфляційні втрати - 788,40 грн, судовий збір - 2007,75 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що своєчасна оплата наданих позивачем послуг є обов`язком відповідача, належне виконання якого вимагається законом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/297/20, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а також, стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з апеляційним оскарженням, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України. Апелянт заперечує правильність встановлення місцевим господарським судом обставин щодо отримання відповідачем послуг за цим договором та виникнення зобов`язання щодо їх оплати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" на рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/297/20; постановлено розгляд справи здійснювати без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

09.11.2020 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2020 постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги по суті спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий суддя, доповідач), суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г., яка призначена протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020; постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у справі без участі учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 20254,73 грн заборгованості, з яких 7523,94 грн заборгованості за послуги з утримання будинку, 12233,08 грн заборгованості за постачання теплової енергії, а також нарахованих на суму боргу пені, процентів річних та інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Зараз-1" (довіритель) та ТОВ "Зараз-2 (повірений) укладено договір доручення №2, відповідно до умов якого довіритель є суб`єктом господарської діяльності, що здійснює виробництво та постачання споживачам теплової енергії. Повірений є виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №51 від 24.02.2016 (пункти 1.1, 1.2 договору); з метою обліку спожитої споживачами теплової енергії та отримання довірителем плати за неї довіритель доручає повіреному вчинити наступні юридичні дії, зокрема, щомісяця приймати від споживачів плату за фактично спожиту теплову енергію згідно виставлених рахунків та перераховувати дані кошти довірителю у строк не пізніше 10-ти робочих днів х моменту їх зарахування на поточний рахунок повіреного (пункт 1.3 договору); договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 8.1 цього договору та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором (пункти 8.1, 8.2 Договору).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення №237 від 06.07.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз-2" визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лобановського Валерія, буд. 25, 29, 26 корпус 3.

26.04.2017 Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення №153 "Про погодження відкоригованих тарифів ТОВ "Керуюча компанія "Зараз-1" на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування, постачання споживачам за адресою с. Чайки, Києво-Святошинського району Київської області".

В обґрунтування позовних вимог позивач надав до суду примірник договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №01/07/16-10 від 01.07.2016. Відповідно до умов цього договору позивач як управитель зобов`язується надавати послуги з управління багатоквартирним будинком відповідачу як власнику квартири №249Д в будинку №29 по вул. Лобановського, с. Чайки, Києво-Святошинського району Київської області.

20.11.2019 позивач направив відповідачу претензію №280 з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги по приміщенню за адресою: вул. Лобановського, буд. 29, кв. 249Д у строк до 27.11.2019.

Відповідач вказану претензію залишив без задоволення, заборгованість не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Як передбачено статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", співвласник зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем.

Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: 1) перелік послуг; 2) права і обов`язки сторін; 3) ціна на послуги; 4) строк дії договору.

Статтею 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають:

1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;

2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;

2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності;

3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення;

4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Як вбачається з відзиву на позов та з апеляційної скарги, відповідачем заперечується факт підписання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" Товстухою С.В. договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №01/07/16-10 від 01.07.2016.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставо виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ГПК України).

"Факсиміле" позначають печатку (кліше), за допомогою якої відтворюють підпис особи.

Отже, для застосування факсимільного підпису для оформлення правочинів, вчинення інших господарських операцій, необхідна письмова згода сторін, яка може виражатись, зокрема, в укладеній між сторонами письмовій угоді, в якій погоджується використання факсиміле і зразки справжнього та факсимільного підписів посадових осіб або представників сторін договору чи іншого документу. Саме таким способом закріплюється юридична сила факсиміле як особистого підпису і засвідчені ним документи вважатимуться укладеними відповідно до вимог законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №910/4050/17, від 28.04.2020 у справі №902/452/19).

Проаналізувавши зміст Договору, суд зазначає, що останній не містить у собі положень щодо використання факсиміле, а окрема угода в якій би сторонами було досягнуто згоди щодо такого використання позивачем суду надано не було.

Дані обставини вказують на неукладеність договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №02/01/2018 від 02.01.2018, а тому даний договір не береться судом до уваги.

Між тим, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг у період з 01.07.2016 по 31.12.2019.

При цьому, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19.

Звертаючись з позовом у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2" надало довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг станом на 31.05.2019 та за період з 01.05.2019 по 31.12.2019. Водночас, позивачем не зазначено, якими саме доказами підтверджується факт надання відповідних послуг позивачем у спірний період, споживання таких послуг відповідачем, не зазначено і те, чи направлялися на адресу відповідача рахунки для оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з метою проведення оплати спожитих послуг. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем не доведено обставин, які є підставою для оплати відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/297/20 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2020 у справі №911/297/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 2" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент Капітал Менеджмент" 3153 грн. витрат по сплаті судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Київської області видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №911/297/20 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова