ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3536/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників процесу:

від прокуратури - Біховська М.Ю., посвідчення № 058655, дата видачі : 14.12.20;

від позивача Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - Пулькевич О.В., витяг з Реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань

від позивача Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення - Двуреченська О.А., наказ №4-АГ від 18.01.2021, довіреність №40/9-09 від 11.01.2021

від відповдіача - Асташенкова О.І., розпорядження №1702К від 24.12.2014, посадова інструкція, розпорядження №421 від 18.05.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.12.2020, постановлену суддею Цісельським О.В. у м. Одесі про забезпечення позову

у справі № 916/3536/20

за позовом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення; Державного підприємства "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр"

до Одеської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону (далі - Прокуратура) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ( далі - Адміністрація Держспецзв`язку), Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі Концерн РРТ) та Державного підприємства «Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр» (далі - ДП «ООРТПЦ») до Одеської міської ради, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 16.09.2020 № 6613-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,6714 га, присвоєння адреси: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55-И, та надання її у постійне користування Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради».

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на приписи ст.ст. 84,90,92,116,117,141,142 ЗК України та мотивовані тим, що Одеська міська рада прийняла оспорюване рішення з перевищенням повноважень, оскільки не мала права розпоряджатися державними землями ДП «ООРТПЦ» та надавати їх у постійне користування Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради.

Разом з позовною заявою 10.12.2020 до місцевого господарського суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій прокурор просив накласти арешт на земельну ділянку площею 1,6714 га, кадастровий номер - :18:017:0001, яка розташована за адресою: вул. Люстдорфська дорога, 55-И, м. Одеса, та заборонити суб`єктам реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також, нотаріусам, які відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, на час розгляду та до набрання законної сили рішенням у даній справі вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки площею 1,6714 га, кадастровий номер - :18:017:0001, яка розташована за адресою: вул. Люстдорфська дорога, 55-И, м. Одеса.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що не застосування заходів забезпечення позову на період розгляду справи може спричинити реєстрацію права постійного користування на відповідну земельну ділянку за Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, що у подальшому істотно ускладнить ефективний захист і поновлення порушених прав держави в особі позивача як титульного володільця цієї земельної ділянки, при цьому факт приналежності цієї земельної ділянки до державної форми власності та її закріплення за ДП «ООРТПЦ» підтверджено Верховним Судом за наслідками розгляду справ №916/1090/19 та 916/2851/17.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.12.2020 заяву Прокуратури про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1,6714 га, кадастровий номер - :18:017:0001, яка розташована за адресою: вул. Люстдорфська дорога, 55-И, м. Одеса. Заборонено суб`єктам реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації прав, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також, нотаріусам, які відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, на час розгляду та до набрання законної сили рішенням у господарській справі № 916/3536/20 вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки площею 1,6714 га, кадастровий номер - :18:017:0001, яка розташована за адресою: вул. Люстдорфська дорога, 55-И, м. Одеса. Ухвалу суду мотивовано тим, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав і інтересів позивачів.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Одеська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, та постановити нову, якою у задоволенні заяви Прокуратури про забезпечення позову відмовити.

Одеська міська рада зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням норм процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

На думку скаржника, місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної узвали встановив, що спірна земельна ділянка є державною власністю, тобто вирішив даний спір по суті, тоді як позов не може бути забезпечений таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті. При цьому апелянт посилається на аналогічну правову позицію з цього питання викладену у постановах Верховного Суду.

Також скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не наведено обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти до висновку щодо обґрунтованості доцільності та необхідності забезпечення позову у визначені заявником способи.

До суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

Прокуратура просить залишити без змін оскаржену ухвалу господарського суду та зазначає, що доводи апелянта стосовно того, що суд, забезпечивши позов шляхом накладання арешту та заборон щодо земельної ділянки, фактично вирішив спір по суті, не відповідають дійсності, оскільки предметом спору є незаконне рішення Одеської міської ради, а забезпечення є дією тимчасового характеру, вчиненою для можливості виконання рішення суду в майбутньому у разі задоволення позову.

Адміністрація Держспецзв`язку просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та зазначає, що її подано представником без представлення документу, який би свідчив про внесення його прізвища до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, як особи, яка уповноважена вчиняти дії від імені Одеської міської ради в порядку самопредставництва. Також Адміністрація Держспецзв`язку спростовує доводи скаржника стосовно не встановлення Верховним Судом у справах 916/2851/17 та 916/1090/19 факту набуття Концерном РРТ прав на земельну ділянку, щодо якої прийнято оспорюване рішення, оскільки ним також не встановлено і її приналежність саме до комунальної форми власності, а Концерн РРТ, будучи належним користувачем земельної ділянки, неодноразово звертався про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з метою здійснення державної реєстрації своїх прав, але постійно отримував відмову, проте відповідно до п.4 р.ІІ прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також які перебувають у постійному користування органів державної влади, державних установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2019 Одеська міська рада прийняла рішення за №4982-VII, яким надала дозвіл Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,1000 га, за адресою м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, №55, для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, вид використання для проектування, будівництва та обслуговування нежилої будівлі закладу освіти та нежилої будівлі дошкільного навчального закладу.

Рішенням Одеської міської ради від 16.09.2020 №6613-VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради (кадастровий номер :18:017:0001), площею 1,6714 га (категорія земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови), за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55; присвоєно вказаній земельній ділянці адресу: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, №55-И; а також надано земельну ділянку у постійне користування для проектування, будівництва та обслуговування нежилої будівлі закладу освіти та нежилої будівлі дошкільного навчального закладу.

Крім того, пунктом 4.2 рішення ОМР від 16.09.2020 № 6613-VII УКБ ОМР зобов`язано зареєструвати право постійного користування на земельну ділянку площею 1,6714 га, кадастровий номер :18:017:0001 відповідно до чинного законодавства України.

Проте, Прокуратура стверджує, що Одеська міська рада розпорядилася землями, які не належать до комунальної власності і тому існує необхідність до розгляду справи по суті та набрання рішенням законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,6714 га, за кадастровим номером - :18:017:0001 та заборони суб`єктам реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки вважає, що невжиття яких може у подальшому істотно ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивачів у випадку задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: 1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч.3 ст.137 ГПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу між інтересами сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, у випадку звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки кадастровий номер :18:017:0001 відсутні відомості про реєстрацію права постійного користування чи інших прав на вказану земельну ділянки, а предметом судового розгляду є вимога прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 16.09.2020 № 6613-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо її відведення та надання у постійне користування Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради», яким передбачено таку реєстрацію.

При цьому прокурор звертаючись з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони суб`єктам реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки, обґрунтовував її можливістю до закінчення розгляду цього позову реєстрації права користування на спірну земельну ділянку за Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, тоді як в реєстрі відступні данні щодо належності відповідної земельної ділянки комунальній власності. Отже, прокурор виходив з того, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії може призвести до порушення прав позивачів на справедливий та ефективний захист порушеного права при поданні позову щодо визнання незаконним рішення Одеської міської ради та його скасування.

У зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо вірогідності ускладнення чи унеможливлення захисту прав заявника в межах одного судового провадження в разі відчуження спірної земельної ділянки до закінчення розгляду справи на користь Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради, чи вчинення державним реєстратором реєстраційних дій відносно такої земельної ділянки.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що застосовані способи забезпечення позову жодним чином не обмежать права та законні інтереси апелянта, мають тимчасовий характер та не порушують збалансованість інтересів сторін у справі.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийняті ухвали господарський суд надав оцінку обґрунтованості доводів позивача, встановив безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позову і правильно застосував статтю 136 ГПК України та обрав заходи забезпечення позову, які відповідають частині 1 статті 137 ГПК України.

При цьому посилання апелянта на те, що заходи забезпечення позову є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог і фактично підмінюють собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду судом справи по суті, є безпідставними оскільки застосовані заходи забезпечення позову за своєю правовою природою не є тотожними скасуванню рішення органу місцевого самоврядування, а тому не є тотожними задоволенню позовних вимог прокурора.

Також відхиляються твердження скаржника про те, що місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти до висновку щодо обґрунтованості доцільності та необхідності забезпечення позову у визначені заявником способи, оскільки як вже зазначалось, у даній справі прокурор звернувся з позовною вимогою немайнового характеру, а тому місцевим господарським судом правомірно досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги непереконливі та не спроможні спростувати обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, а відтак оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові втрати, пов`язані з апеляційним розглядом даної скарги, відповідно до правил ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269 - 271, 275, 276, 282, 288 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.12.2020 у справі №916/3536/20- без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.02.2021 о 10:00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Ярош А.І.