ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 лютого 2021 року Справа № 903/935/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи № 903/935/20

за позовом: Товариства обмеженою відповідальністю СТРОНГДРІНК, Дніпропетровська область, м. Дніпро

до відповідача: Волинської філії ФЕНІКС Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЛІППСІС, Волинська область, м. Луцьк

про стягнення 114 143,03 грн.

Встановив: Позивач Товариство обмеженою відповідальністю СТРОНГДРІНК звернувся з позовом до Волинської філії ФЕНІКС Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЛІППСІС про стягнення 114 143,03 грн., з яких: 100 000,00 грн. основний борг, 11 971,03 грн. пеня та 2 172,00 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №30000120 від 11.09.2018, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 11.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 11.12.2020 про відкриття провадження у справі, яка була направлена рекомендованим повідомленням листом на адресу відповідача Волинської філії ФЕНІКС Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЛІППСІС (43016, Волинська область, місто Луцьк, вул. Володимирська, буд. 55) повернута з відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Волинської філії ФЕНІКС Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЛІППСІС (43016, Волинська область, місто Луцьк, вул. Володимирська, буд. 55), отже суд направив ухвалу від 11.12.2020 за місцем державної реєстрації останнього.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, господарський суд встановив наступне.

11.09.2018 між позивачем ТОВ СТРОНГДРІНК (постачальник) та відповідачем - Волинською філією ФЕНІКС Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛЛІППСІС (покупець) укладено договір поставки №30000120 (а.с. 11-16).

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар згідно накладних, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і сплатити його в терміни обумовлені цим договором .

Відповідно до п.п 1.2,1.3 договору сторони визначили, що ціна ,кількість, асортимент товару відображені в накладних на товар, які визначаються сторонами як специфікація, і є невід`ємною частиною цього договору. Найменування товару :алкогольна продукція вітчизняних та зарубіжних виробників.

Відповідно до п.п 2.1 та 2.2 договору визначено, що ціна на поставлений товар є договірною і вказується в накладних на кожну партію. В ціну товару включається :фактична вартість товару ,податок на додану вартість (ПДВ),витрати з підготовки ,упаковки, вантажно-розвантажувальних робіт і транспортної доставки товару на територію Покупця; покупець здійснює оплату за товар не пізніше 28 календарних днів з дня постачання товару.

Згідно п.п 2.3 договору визначено, що оплата здійснюється в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на розрахунковий рахунок постачальника або інший узгоджений сторонами спосіб не заборонений законом.Всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України.

Згідно до п. 4.3. сторони погодили що у випадку недотримання покупцем термінів оплати згідно п.2.2.цього договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день прострочення. У випадку ,якщо прострочення оплати перевищує 30 (тридцять )календарних днів ,постачальник має право зупинити поставки замовляємого покупцем товару до моменту здійснення останнім повної сплати вартості товару ,строк оплати якої настав, при цьому будь-які штрафні санкції за зрив (прострочення)поставки до постачальника не застосовуються.

Посилаючись на пункт 7.3 даний договір складений українською мовою ,в двох примірниках ,вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2018 року ,але, в будь-якому випадку ,до виконання сторонами своїх зобов`язань .Дія договору зупиняється у разі припинення дії ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями будь-якої із сторін.

На виконання умов договору постачальник поставив товар згідно:

- видаткової накладної №11Я/22387903 на суму 107 889,36гр від 21.01.2020, що підтверджується товаро-транспортною накладною №22387903 від 21.01.2021.(а.с.17-18)

- видатковою накладною №11Я/22411515 від 28.01.2020 на суму 78 778,80грн. постачальник здійснив наступну поставку товару, що підтверджується товаро-транспортною накладною №22411515 від 28.01.2020 (а.с.21-22)

Як слідує з матеріалів справи відповідач здійснив частково оплату за умовами договору що підтверджується платіжними дорученнями : № 1200 від 24.02.2020 на суму 10 000 грн., № 1239 від 12.03.2020 на суму 10 000 грн.,№ 1262 від 24.03.2020 на суму 4 000 грн, № 1266 від 25.03.2020 на суму 6 000 грн, № 1280 від 01.04.2020 на суму 10 000 грн.,№ 1307 від 15.04.2020 на суму 5 000 грн., № 1321 від 21.04.2020 на суму 5 000 грн., № 1405 від 09.06.2020 на суму 6 668,16грн, № 1436 від 18.06.2020 на суму 5 000 грн., №1533від 21.07.2020 на суму 15 000 грн., №1561від 31.07.2020 на суму 10 000 грн..(а.с.25-35)

03.12.2020 позивач звернувся з претензією про оплату суму боргу та штрафних санкцій у сумі 146 149,05 за усіма поставками, однак остання залишена без реагування.(а.с.36-42)

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за переданий та неоплачений товар становить 100 000 грн., неоспорена відповідачем, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 нього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.5 договору визначено, у разі порушення покупцем умов п. 6.2 договору покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За таких обставин, нарахована позивачем пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення строків оплати поставленого товару, що становить 11 971,03грн. за період 19.02.2020 по 26.08.2020 є підставною та підлягає до стягнення.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, відповідачу нараховано 2172,00 грн.- 3% річних за період 19.02.2020 по 26.08.2020, які є підставними та підлягають до стягнення.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Згідно ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 аналізуючи ГПК прийшов до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги №17 від 05.06.2017, та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 10 000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, судом встановлено, що до позовної заяви не додано позивачем доказів щодо понесених фактичних витрат на професійну допомогу на адвоката, авансового платежу в розмірі 20 000 грн., детального розрахунку до договору про надання правової (правничої) допомоги з виконанням робіт адвокатом (кількість годин, ціна за годину роботи) на суму 20 000 грн., а лише є попередній (орієнтовний розрахунок на суму 10 000 грн.), відсутній ордер про надання правничої допомоги по господарській справі №903/935/20, а також не подано виставленого рахунку на оплату на суму 20 000 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-240 ГПК України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Волинської філії «ФЕНІКС» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛІПСІС»(43016 Волинська обл., м. Луцьк вул. Володимирська, будинок 55, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОНГДРІНК» (49023, Дніпропетровська обл. м. Дніпро, проспект Мануйлівський ,буд.7 ) 114 143,03грн. заборгованості в т.ч.: 100 000 грн. основного боргу, 11 971,03 грн.- пені, та 2172,00 - 3% річних , а також 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено 11.02.2021

Суддя В. М. Дем`як