РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2021Справа № 910/19288/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОМАЛЬГАУТ-ПОЛІМІН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРІТ"

про стягнення 76363,38 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОМАЛЬГАУТ-ПОЛІМІН" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРІТ" про стягнення 76363,38 грн. заборгованості, з яких: 72037,46 грн - сума основного боргу, 2792,46 грн - пеня, 698,10 грн - 3 % річних, 835,36 грн - інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №ФМ-21/05/2020-1 від 21.05.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/19288/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

11.01.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла довідка про стан заборгованості, згідно із якою заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.12.2020 становить 53537,46 грн.

У відповідності до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 10.12.2020, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 10.12.2020 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку з посиланням на відсутність відповідача за адресою місцезнаходження.

Отже, у відповідності до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОМАЛЬГАУТ-ПОЛІМІН" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАРІТ" (покупець, відповідач) укладений договір поставки №ФМ-21/05/2020-1 (надалі - договір), відповідно до умов якого покупець зобов`язується прийняти товар, а саме: цемент (надалі - товар) від постачальника партіями відповідно до підтверджених останнім заявок покупця, по видатковим накладним та зобов`язується своєчасно оплачувати товар на умовах цього договору, незалежно від результатів своєї господарської діяльності.

Товар відвантажується партіями в межах наявного у постачальника асортименту та/або кількості товару відповідно до заявок покупця, погоджених постачальником у порядку , передбаченому договором, на умовах EXW у відповідності до міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2010, місце поставки - склад постачальника за адресою: м. Київ, вул. Пшенична, 2-А (п.1.2. договору).

Відповідно до п.4.2. договору вартість конкретної партії товару визначається у видаткових накладних.

Розрахунки проводяться на умовах 100% передоплати товару у безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній валюті України в розмірі вартості погодженого сторонами замовлення (заявки) на поточний рахунок постачальника протягом трьох робочих днів з моменту направлення постачальником рахунку-фактури (п.5.1. договору).

Згідно із п.5.3. договору у разі наявності у покупця дебіторської заборгованості за отриманий товар на момент перерахування грошових коштів, постачальник має право зарахувати такий платіж покупця як оплату за раніше отриманий товар, не приймаючи до уваги призначення платежу, зазначене у платіжному документів.

Відповідно до п.6.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару.

У пункті 7.2. договору сторони погодили, що у випадку невиконання (неналежного виконання) зобов`язань щодо оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити на користь останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру неоплаченого товару за кожний день прострочення виконання оплати.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020.

Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно із видатковими накладними №Р00011805 від 24.07.2020 на суму 52312,50 грн, №Р00012023 від 27.07.2020 на суму 42724,96 грн позивач поставив відповідачу товар на суму 95037,46 грн.

За доводами позивача, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань оплату поставленого товару здійснив частково у сумі 23000,00 грн, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість за договором у сумі 72037,46 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару та наявність у відповідача заборгованості у сумі 72037,46 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 72037,46 грн, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання 2792,46 грн - пені, 698,10 грн - 3 % річних та 835,36 грн - інфляційних збитків.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки №ФМ-21/05/2020-1 від 21.05.2020 здійснив поставку відповідачу товару на суму 95037,46 грн, що підтверджується видатковими накладними №Р00011805 від 24.07.2020 та №Р00012023 від 27.07.2020.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 5.1. договору сторони погодили, що розрахунки проводяться на умовах 100% передоплати товару у безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній валюті України в розмірі вартості погодженого сторонами замовлення (заявки) на поточний рахунок постачальника протягом трьох робочих днів з моменту направлення постачальником рахунку-фактури.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами договору відповідач взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату поставленого товару на умовах попередньої оплати. Однак як вбачається із матеріалів справи, сторонами змінено порядок оплати та відповідач здійснював оплати по факту поставки товару.

У відповідності до ч.1, ч2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом приписів ст.692 Цивільного кодексу України за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Отже, з огляду на приписи ст. 692 ЦК України, обов`язок відповідача оплатити товар виникає з моменту його прийняття.

Враховуючи вище викладене, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, відповідач у період з 22.09.2020 по 05.10.2020 здійснив часткову оплату заборгованості на загальну суму 23000,00 грн, що підтверджується наданими позивачем у матеріали справи копіями банківських виписок за період з 22.09.2020 по 05.10.2020.

Також під час розгляду справи позивач надав суду копії платіжних доручень №5621827 від 21.10.2020, №5621864 від 04.11.2020, №56218687 від 10.11.2020, згідно із якими відповідач у період з 21.10.2020 по 10.11.2020 здійснив часткову оплату у сумі 18500,00 грн.

Суд зазначає, що відсутність предмета спору, а отже, спірного матеріального правовідношення між сторонами, до подання позову до суду та відкриття провадження у справі має наслідком відмову в позові.

Оскільки заборгованість у розмірі 18500,00 грн за договором поставки №ФМ-21/05/2020-1 від 21.05.2020 сплачена відповідачем до подання позивачем позову та відкриття провадження у справі, то позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у сумі 18500,00 грн задоволенню не підлягають.

Невиконане зобов`язання за договором у сумі 53537,46 грн (95037,46 - 23000,00 - 18500,00) підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості по договору з оплати за поставлений товар у сумі 53537,46 грн відповідачем не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №ФМ-21/05/2020-1 від 21.05.2020 у сумі 53537,46 грн належним чином доведена, відповідачем належними доказами не спростована, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 53537,46 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені у сумі 2792,46 грн, 3 % річних у сумі 698,10 грн та інфляційних збитків у сумі 835,36 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом пункту 7.2. договору сторони погодили, що у випадку невиконання (неналежного виконання) зобов`язань щодо оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити на користь останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру неоплаченого товару за кожний день прострочення виконання оплати.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач здійснює нарахування пені та 3% річних наступним чином: з 24.07.2020 по 27.07.2020 на суму 52312,50 грн; з 28.07.2020 по 22.09.2020 на суму 95037,46 грн; з 23.09.2020 по 05.10.2020 на суму 82037,46 грн; з 06.10.2020 по 30.10.2020 на суму 72037,46 грн.

Судом встановлено, що нарахування 3% річних та пені здійснені позивачем без врахування того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних та пені, не враховано часткову оплату здійснену відповідачем 21.10.2020, а також неправильно визначено початок прострочення за видатковою накладною №Р00011805 від 24.07.2020.

Так, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, нарахування пені та 3% річних слід здійснювати наступним чином: з 25.07.2020 по 27.07.2020 на суму 52312,50 грн; з 28.07.2020 по 21.09.2020 на суму 95037,46 грн; 22.09.2020 на суму 82037,46 грн; з 23.09.2020 по 04.10.2020 на суму 82037,46 грн; 05.10.2020 на суму 72037,46 грн; з 06.10.2020 по 20.10.2020 на суму 72037,46 грн; з 21.10.2020 по 30.10.2020 на суму 62037,46 грн.

За перерахунком суду сума пені становить 2727,42 грн та 3% річних - 681,83 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат нарахованих позивачем за вересень-жовтень 2020 року, судом встановлено, що розрахунок позивача є арифметично правильними, у зв`язку із чим суд вважає вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 835,36 грн обґрунтованими.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОМАЛЬГАУТ-ПОЛІМІН".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАРІТ" (02068, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕТРА ГРИГОРЕНКА, будинок 23, ідентифікаційний код 42411957) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОМАЛЬГАУТ-ПОЛІМІН" (03680, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПШЕНИЧНА, будинок 2-А, ідентифікаційний код 31481925) заборгованість у сумі 53537,46 грн, пеню у сумі 2727,42 грн, 3% річних у сумі 681,83 грн, інфляційні втрати у сумі 835,36 грн та судовий збір у сумі 1590,52 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.02.2021.

Суддя С.О. Турчин