ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року м.Дніпро Справа № 904/1475/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.,

судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Інвест Груп» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2020, суддя Татарчук В.О., повне рішення складено 05.10.2020, у справі №904/1475/20

за позовом Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Інвест Груп» (м. Дніпро)

про стягнення штрафних санкцій у сумі 191 953,95грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Інвест Груп» про стягнення 191953,95грн - неустойки за поставку ресурсів неналежної якості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення договору №1116/17 від 28.12.2017 було поставлено товар на суму 959769грн неналежної якості, що підтверджено лабораторними дослідженнями; на підставі п.7.4 договору сума 20% неустойки складає 191953,95грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2020 у справі №904/1475/20 позовні вимоги задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Інвест Груп" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" 191 953,95 грн. неустойки за поставку ресурсів неналежної якості, 2 879,31грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що судом встановлено факт поставки відповідачем неякісних ресурсів позивачу.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Інвест Груп" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2020 у справі №904/1475/20, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник заначає, що:

- Судом першої інстанції не з`ясовано обставину щодо повного виконання умов договору з боку відповідача. Відповідач повістю виконав зобов`язання за договором щодо поставки ресурсів за кількістю, якістю та в строки обумовлені сторонами. Не з`ясування зазначеної обставини призвело до порушення судом першої інстанції ст. 509, ч. 1 ст. 526, ст. 629 ЦК України.

- Судом першої інстанції не з`ясовано обставину щодо додержання сторонами порядку приймання ресурсів за якістю. Позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо заміни переданих ресурсів. Відповідач не передавав ресурси 13 березня та 14 серпня 2019 року позивачу, а тому і заміна ресурсів не здійснювалася. Не з`ясування зазначеної обставини призвело до порушення судом першої інстанції ст. 673, 678, 689 ЦК України.

- Суд першої інстанції не з`ясував наявність всіх елементів складу правопорушення з боку відповідача. В діях відповідача відсутній склад правопорушення: протиправна поведінка; шкідливий результату такої поведінки - збитки (шкода); зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою); вина. Відповідачем вчинено всі дії, у відповідності до умов договору та чинного законодавства, які навпаки спрямовані на дотримання принципів справедливості, добросовісності, розумності та недопущення збитків у позивача. Не з`ясування зазначеної обставини призвело до порушення судом першої інстанції статей 216, 217, 218, 230 ГК України.

- Судом першої інстанції не було встановлено обставини щодо зменшення розміру неустойки. Судом першої інстанції не застосовано ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

- Судом першої інстанції необгрунтовано було встановлено, що 13 березня та 14 серпня 2019 поставка ресурсів відбулася. Зазначену обставину суд першої інстанції встановив на підставі недопустимих доказів, а саме на підставі видаткових накладних та товарно- транспортних накладних, які не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При встановлені обставини щодо факту поставки ресурсів, судом першої інстанції не було взято до уваги ч. 1 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 712 ЦК України, якими передбачено, що товар вважається поставлений, якщо він був переданий постачальником та прийнятий покупцем у власність. Ресурси не передавалися Позивачу ні у власність, а ні у розпорядження.

- Судом першої інстанції необгрунтовано було встановлено неналежну якість ресурсів. Зазначено обставину суд першої інстанції встановив на підставі недопустимих доказів, а саме на підставі протоколу №395 від 14.03.2019 та протоколу випробувань №3984-Б від 15.08.2019 які не передбачені Інструкцією № 271/121. Відповідно до Інструкції № 271/121 єдиний документ, який підтверджує неналежну якість нафтопродуктів є саме паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією. При встановлені обставини щодо якості ресурсів, судом першої інстанції не було взято до уваги пункти 5.6., 6.1.22. Інструкції №271/121 та статтю 674 ЦК України.

- Судом першої інстанції було взято до уваги недопустимі докази, а саме - акти приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю без паспорту якості, виданого випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів (п. 6.1.22 Інструкції № 271/121). Також Акт відбирання проб нафти та нафтопродуктів №1097 та Акт приймання нафти та/або нафтопродуктів за якістю від 14.03.2019 є недопустимим доказом так, як зазначений документ не підписувався представником відповідача.

- Судом першої інстанції було взято до уваги недостовірні докази, а саме - Протокол №395 від 14.03.2019, так як цей документ створений за участю осіб які працюють безпосередньо у позивача.

- Судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення представника відповідача щодо оцінки доказів від 01.09.2020.

- Судом першої інстанції було взято до уваги докази, оригінали яких позивач не надав суду на виконання ухвали від 09.06.2020. Таким чином судом першої інстанції було порушено ч. 6 ст. 91 ГПК України.

Узагальнені доводи інших учасників справи.

Позивачем надано відзив на апеляційну скагу відповідача в якому зазначено, що що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України відсутні. У зв`язку із чим, апеляційна скарга є безпідставною, необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Інвест Груп" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2020 у справі №904/1475/20; з урахуванням положень ч.2 ст.271 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження; надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

10.11.2020року Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Інвест Груп" подано клопотання про розгляд апеляційної скарги в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, яке обґрунтоване тим, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини справи щодо здійснення поставки ресурсів та їх передачі позивачу, не досліджувалися виконання сторонами умов Договору, не досліджувалися належним чином докази, які підтверджують належну чи неналежну якість ресурсів, не досліджувалися обставини, що дають можливість зменшити розмір заявленої неустойки до справедливого розміру.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.11.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Інвест Груп" в задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги в загальному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін з огляду на те, що частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

28.12.2017 між ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та ТОВ «Інтер Інвест Груп» (постачальник) укладено договір №1116/17.

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити матеріали (далі - «ресурси») на умовах, передбачених цим договором.

Якість, упаковка та маркування ресурсів повинні відповідати нормам визначеним сертифікатами виробника, діючими стандартами (ТУ ДСТУ) для даного виду ресурсів, a також, спеціальними технічними вимогами, якщо такі, встановлені угодою сторін та зазначені в специфікаціях (згідно п. 2.3 договору).

27.02.2019 сторони підписали специфікацію № 20.

Відповідно до п. 1 вказаної специфікації, постачальник передає, а покупець приймає і оплачує наступні ресурси: олива І-40А, строк поставки - березень 2019 року, кількість 40т на суму 918774,72грн.

25.07.2019 між сторонами було укладено специфікацію № 25

Згідно з п. 1 специфікації № 25 постачальник передає, а покупець приймає і оплачує наступні ресурси: олива І-50А, строк поставки - серпень 2019 року, кількість 60т на суму 1266636,24грн.

Відповідно до умов вказаного договору та специфікації № 20 від 27.02.2019 відповідач здійснив поставку оливи індустріальної І-40 (ДСТУ 20799-88) в кількості 15,206т на суму 349272,20грн (видаткова накладна №ІІ0313-001 від 13.03.2019, товарно-транспортна накладна №ІІ0313-001 від 13.03.2019).

В пункті 6.2 договору зазначено, що приймання ресурсів за якістю проводиться одним із наступних способів обраних покупцем:

- у відповідності з вимогами «Інструкції про контроль якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 № 271/121 (якщо для даного виду ресурсів нормативно не визначені інші умови приймання);

- за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем.

Згідно з п. 4.2.1 Інструкції № 271/121 проби повинні відбиратись під час приймання, зберігання, відпуску нафти та/або нафтопродуктів і в усіх інших випадках, коли необхідно визначити їх якість в обсязі приймально-здавальних, контрольних, повних випробувань або за окремими показниками якості. Підготовку посуду, пробовідбірників і відбирання проб нафти та/або нафтопродуктів необхідно здійснювати, дотримуючись вимог ДСТУ 4488.

Для визначення якості поставленої 13.03.2019 оливи вимогам ДСТУ 20799-88, позивачем відповідно до вимог розділу 4.2 Інструкції № 271/121 було відібрано проби поставленої оливи.

В ході проведення лабораторних досліджень було встановлено, що олива І-40 не відповідає вимогам ДСТУ 20799-88 за показником в`язкість кінематична при 40°С. За результатами проведених досліджень було складено протокол № 395 від 14.03.2019.

14.03.2019 позивачем електронною поштою на адресу відповідача було направлено телеграму №335/09 про виклик представника для проведення приймання поставленої оливи і складання двостороннього акту за якістю.

У відповіді ТОВ «Інтер Інвест Груп» зазначило, що приймати участь у прийманні та підписувати двосторонній акт за якістю уповноважено Білонога С.А. - водія автоцистерни, на підставі виданої відповідачем довіреності №6 від 14.03.2019.

Складено акт від 14.03.2019 приймання нафти та/або нафтопродуктів за якістю, в якому вказано на те, що в`язкість кінематична при 40°С поставленого мастила індустріального І-40А не відповідає вимогам ДОСТ20799-88 паспорту якості виробника №5644. Акт підписано представником відповідача - Білоног С.А. без зауважень.

Також, відповідачем, згідно зі специфікацією № 25 від 25.07.2019 було здійснено 14.08.2019 поставку оливи індустріальної І-50А (ДСТУ 20799-88), в кількості 28,919т на суму 610497,55грн (видаткова накладна № 110814-001 від 14.08.2019, товарно-транспортна накладна №ІІ0814-001 від 14.08.2019).

При поставці ресурсів відповідачем було надано протокол випробувань № 3891-Б від 13.08.2019 ДП «Кривбасстандартметрологія» щодо якості поставленої оливи.

Для визначення якості поставленої оливи вимогам ДСТУ 20799-88, позивачем, відповідно до вимог розділу 4.2 Інструкції № 271/121 було відібрано проби оливи.

В ході проведення лабораторних досліджень було встановлено, що олива І-50А не відповідає вимогам ДСТУ 20799-88 за показником в`язкість кінематична при 40°С. За результатами проведених досліджень був складений протокол № 1138 від 14.08.2019.

Однак, з урахуванням того, що ТОВ «Інтер Інвест Груп» було надано протокол випробувань № 3891-Б від 13.08.2019 ДП «Кривбасстандартметрологія» щодо якості поставленої оливи, було проведено повторне дослідження.

15.08.2019 на адресу відповідача направлено повідомлення про повторний відбір проб в незалежній лабораторії з представником ТОВ «Інтер Інвест Груп» - водієм Журавльовим В.І. згідно з довіреністю №8 від 13.08.2019.

15.08.2019 було проведено повторне дослідження оливи І-50А в незалежній лабораторії ДП «Кривбасстандартметрологія», результати якого також підтвердили, що олива І-50А не відповідає вимогам ДСТУ 20799-88 за показником в`язкість кінематична при 40°С (протокол № 3984 -Б від 15.08.2019 знаходиться в матеріалах справи).

Акт приймання за якістю від 15.08.2019 було підписано представником відповідача Журавльовим В.І. без зауважень. В акті зазначено, що в`язкість кінематична при 40°С поставленого мастила індустріального І-50А не відповідає вимогам ДОСТ 20799-88 паспорту якості виробника №3-392.

У разі поставки ресурсів неналежної якості, постачальник сплачує покупцеві неустойку у розмірі 20% від вартості ресурсів неналежної якості (п. 7.4 договору).

Згідно з розрахунком позивача неустойка за поставку ресурсів неналежної якості складає:

- поставка 13.03.2019 на суму 349272грн. х 20% = 69854,44грн;

- поставка 14.08.2019 - 610497грн х 20% = 122099,51грн.

Таким чином, загальний розмір неустойки становить 191953,95грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено претензії № 09/62 від 05.04.2019 та № 14/148 від 10.09.2019 з вимогами сплатити штрафні санкції за поставку ресурсів неналежної якості згідно з п. 7.4 договору.

Претензії залишилися без задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини щодо виконання договору №1116/17 від 28.12.2017, поставки відповідачем ресурсів та їх якості, наявності чи відсутності підстав для сплати останнім спірної неустойки.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як зазначалось вище, між сторонами укладений договір №1116/17 від 28.12.2017.

Матеріалами справи встановлено, відповідно до специфікації №20 від 27.02.2019 року в березні, відповідач повинен був здійснити поставку «Масло И-40А» в кількості 40,00 т.

12.03.2019 року відповідачем було поставлено ресурси в кількості 32,767 т. на суму 741 152,59 грн., які були прийняті позивачем (накладна № 110312-001 від 12.03.2019). Проте, так як вищевказаною специфікацією передбачена поставка 40,00 т., то 13.03.2019р. відповідачем, було допоставлено ресурси в кількості 15,206 т. на суму 349 272,20 грн., які власне і не були прийняті позивачем по причині неналежної якості (накладна № 110313-001 від 13.03.2019 року).

Відповідно до специфікації №25 від 25.07.2019 року в серпні 2019 року, відповідач повинен був здійснити поставку «Масло И-50А» в кількості 60,00 т.

Так, 14.08.2019 року відповідачем було поставлено ресурси в кількості 28,919 т. на суму 610 497,55 грн, проте ресурси не були прийняті позивачем по причині неналежної якості (видаткова накладна №110814-001 від 14.08.2019 року).

Після цього, 19.08.2019 року відповідачем було здійснено поставку ресурсів в кількості 25,752 т. на суму 543 640,27 грн. які були прийняті позивачем (накладна № 110819-004 від 19.08.2019 року).

Також, 27.08.2019 року відповідачем було здійснено поставку ресурсів в кількості 28,226 т. на суму 595 867,91 грн. які були прийняті позивачем (накладна № 110827-001 від 27.08.2019р.). Дана поставка була здійснена, як заміна ресурсів в кількості 28,919 т. на суму 610 497,55 грн., які не були прийняті позивачем 14.08.2019 року. Факт заміни ресурсів відповідачем було підтверджено у листі-відповіді №930 від 23.09.2019 року.

Крім того, відповідач заперечує факт поставки ресурсів 13.03.2019 року та 14.08.2019 року, посилаючись на те, що позивачем не було відображено даних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліках. Так, матеріали справи свідчать, що господарські операції не були відображені, оскільки видаткові накладні не були підписані по причині відмови від прийняття ресурсів неналежної якості.

Колегією суддів встановлено, що факт здійснення поставок, які відповідач заперечує, підтверджуються накладною № 110313-001 від 13.03.2019 року, товарно-транспортною накладною № 110313-001 від 13.03.2019 року, накладною №110814-001 від 14.08.2019 року, товарно- транспортною накладною № 110814-001 від 14.08.2019 року, листуванням між сторонами, довіреностями, які були видані відповідачем своїм представникам для прийняття участі в прийманні ресурсів, актами приймання за якістю, які без зауважень підписані представниками відповідача, відповіддю на претензію позивача.

З урахуванням викладеного, колегія вважає встановленим факт поставки відповідачем неякісних ресурсів позивачу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України.

У разі поставки ресурсів неналежної якості, постачальник сплачує покупцеві неустойку у розмірі 20% від вартості ресурсів неналежної якості (п. 7.4 договору).

Згідно з розрахунком позивача неустойка за поставку ресурсів неналежної якості складає:

- поставка 13.03.2019 на суму 349272грн. х 20% = 69854,44грн;

- поставка 14.08.2019 - 610497грн х 20% = 122099,51грн.

Таким чином, загальний розмір неустойки становить 191953,95грн.

Апеляційний суд, беручи до уваги встановлені обставини справи та оцінюючи наведені докази та доводи сторін, враховує те, що для визначення якості поставленої 13.03.2019 року оливи вимогам ДСТУ 20799-88, позивачем відповідно до вимог розділу 4.2. Інструкції № 271/121 було відібрано проби поставленої оливи і складено акт № 1097 відбирання проб нафти та нафтопродуктів за формою 2-НК, більш того, даний акт підписано представником відповідача Білоног С.А. В ході проведення лабораторних досліджень було встановлено, що олива 1-40А не відповідає вимогам ДСТУ 20799-88 за показником в`язкість кінематична при 40°С. За результатами проведених досліджень було складено протокол № 395 від 14.03.2019р.

В цей же день, електронною поштою, на адресу відповідача було направлено телеграму №335/09 про виклик представника для проведення приймання поставленої оливи і складання двостороннього акту за якістю. На адресу позивача надійшла відповідь, що приймати участь у прийманні та підписувати двосторонній акт за якістю уповноважено Білоног Сергія Анатолійовича - водія автоцистерни, на підставі виданої йому довіреності №6 від 14.03.2019 року.

Матеріали справи свідчать також і про те, що для визначення якості поставленої 14.08.2019 року оливи вимогам ДСТУ 20799-88, позивачем відповідно до вимог розділу 4.2. Інструкції № 271/121 було відібрано проби та проведено лабораторні дослідження поставленої оливи. В ході проведення лабораторних досліджень було встановлено, що олива 1-50А не відповідає вимогам ДСТУ 20799-88 за показником в`язкість кінематична при 40°С. За результатами проведених досліджень було складено протокол № 1138 від 14.08.2019 р.

Оскільки відповідачем, при поставці ресурсів було надано протокол випробувань № 3891 -Б від 13.08.2019 року з ДП «Кривбасстандартметрологія», який засвідчував якість поставленої оливи, то разом з його представником Журавльовим Валерієм Івановичем, було прийнято рішення про необхідність проведення повторного дослідження в цій же лабораторії.

Так, на адресу відповідача було направлено повідомлення про повторний відбір проб в незалежній лабораторії з представником ТОВ «Інтер Інвест Груп» водієм Журавльовим Валерієм Івановичем згідно з довіреністю №8 від 13.08.19р. № 783/5.

15.08.2019р. було відібрано проби оливи і складено акт № 1 відбирання проб нафти та нафтопродуктів за формою 2-НК, більш того, даний акт підписано представником відповідача Журавльовим В.І.

15.08.2019р. було проведено повторне дослідження оливи І-50А в незалежній лабораторії ДП «Кривбасстандартметрологія», результати якого також підтвердили, що олива I-50A не відповідає вимогам ДСТУ 20799-88 за показником в`язкість кінематична при 40 ° С. Акт приймання за якістю було підписано Журавльовим В.І. без зауважень, що підтверджує відсутність порушень при проведенні досліджень та поставку неякісних ресурсів.

Також необхідно зауважити, що посилання у протоколах випробувань на видаткові накладні, не передбачено Інструкцією. Натомість, в протоколі зазначається марка оливи, дата відбору та місце відбору. В акті відбирання проб № 1 від 15.08.2019 року та в протоколі випробувань 3984-Б від 15.08.2019 року ці дані співпадають, що свідчить про те, що досліджувалися саме ті ресурси, які було відібрано в присутності представника відповідача.

Крім заперечення самого факту поставки ресурсів, відповідач стверджує, що не було і факту заміни ресурсів. Однак, це також не відповідає дійсності, бо ресурси, які не були прийняті 14.08.2019 року, відповідачем було замінено 27.08.2019 року. Як вже зазначалося, факт заміни ресурсів відповідачем було підтверджено у листі-відповіді № 930 від 23.09.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що факт поставки ресурсів неналежної якості відпвідачем визнано в повному обсязі. Це підтверджується підписаними актами приймання нафти та/або нафтопродуктів від 14.03.2019 року та 15.08.2019р. відповідачем без зауважень.

Стосовно клопотання відповідача щодо зменшення розміру неустойки, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 233 Господарського суду України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, суд, з урахуванням усіх конкретних обставин справи, має право при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд, крім розміру збитків, повинен також враховувати: ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Суд також може зменшити розмір штрафних санкцій у разі наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом і виключно у виняткових випадках.

Відповідач наполягає на тому, що штрафні санкції надмірно великі порівняно із потенційними збитками позивача, крім того, збитки позивача недоведені. Слід врахувати ступінь виконання зобов`язання та врахувати майновий стан відповідача.

Колегія суддів зазначає, що зважаючи на обставини справи, вказані обставини не є винятковими.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду належних доказів в підтвердження свого майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, суд першої інстанції правомірно вирішив, що підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 19 196,00 грн.- немає.

Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника у справі.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Інвест Груп" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2020 у справі 904/1475/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв