ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021м. ДніпроСправа № 904/6526/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 5 464,58 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" збитків у розмірі 5 464,58 грн. за нестачу вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю обставин, що свідчать про несхоронність перевізником (відповідачем) вантажу при його перевезенні, у зв`язку з чим позивачу завдана шкода у вигляді вартості відповідальної недостачі в сумі 5 464,58 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

31.12.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та зазначив, що в даному випадку немає відповідальності залізниці за подачу під навантаження технічно несправного вагону, тому, що ваног № 53485256, в якому перевозився вантаж, не є власністю АТ «Укрзалізниця» (відповідно до графи 20 накладної зазначається «Власний вагон. Власник ПАО «Запоріжсталь») і тому залізниця не відповідає за технічний стан вагону та не може нести відповідальність на підставі вимог ст..31 Статуту Залізниць України.

Також відповідач вказує на те, що відповідно до акту про технічний стан вагону форми ГУ-106 №25 від 16.07.2020: "Праворуч по ходу поїзду над 2 люком є зазор між хребтовою балкою вагону та люком 50х3 см. Втрата вантажу могла бути. Вантажовідправник до завантаження зазор міг бачити, але мір по їх ущільненню не прийняв.".

Відповідач проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу заперечив та вважає їх завищеними.

15.01.2021 позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не надаються документальні докази на підставі яких можливо було б стверджувати про виникнення відповідальності саме у відправника вантажу.

Також позивач зазначив, що заперечення відповідача є передчасними, оскільки заява про понесення ним витрат на правничу допомогу разом з додатками буде подана через п`ять днів після ухвалення рішення, а розрахунок витрат на правничу допомогу наданий ним до позовної заяви є лише попереднім (орієнтовним).

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту втрати частини вантажу відповідачем при перевезенні та правильності нарахування суми заборгованості за нестачу вантажу.

Так, 22.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі позивач) та Приватним акціонерним товариством «ЮЖКОКС» (далі - постачальник) укладено договір поставки № 08-27/18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити коксову продукцію (далі - ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до цього договору та є його невід`ємною частиною (далі - специфікації) (п. 2.1. договору).

Пунктом 4.1. договору встановлено, що поставка ресурсів здійснюється по цінам, які визначені у відповідних умовах поставки, вказаних у специфікаціях та включають в себе в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інших витрат постачальника, пов`язаних з постачанням ресурсів.

05.12.2019 між Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та Приватним акціонерним товариством «ЮЖКОКС» підписано додаткову угоду № 3 до договору № 08-27/18 від 22.08.2018 пунктом з якої пункт 10.2. цього договору викладеного в наступній редакції: "Цей договір вступає в силу 22.08.2018 та діє до 31.12.2020. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору.".

Сторонами 30.06.2020 підписано специфікацію № 14 згідно якої ТОВ ""ЮЖКОКС" зобовязується поставити ПАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" 4 200т дріб`язку коксового марки МК2 (а.с. 37).

13.07.2020 в межах зазначених договору та специфікації на адресу позивача (вантажоодержувача) у вагоні № 53485256 за залізничною накладною № 47050661 (а.с. 38) (останній перевізний документ), у тому числі вагон № 53485256 направлявся залізницею по досиланню за залізничною накладною № 47120787 (а.с. 40), направлено дріб`язок коксовий (далі - вантаж), який перевозився залізницею - Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - відповідач) до місця призначення (станція Запоріжжя-Ліве).

16.07.2020 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено комерційний Акт № 450003/252/830, а розділі "Д" якого зазначено, що при переважуванні вагону у присутності ДС Цапа Д.М., АРВ Плітченко, представника Вохор Гордея, на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол, заводський № 032, що пройшли держповірку 28.12.2019 виявилось: вага брутто - 71500 кг, тара по документу-23800 кг, вага нетто - 47 700 кг, що менше ваги, зазначеної в документі на 3 800 кг. Навантаження пагорбоподібне, вище бортів, слабо марковано вапном. Мається воронкоподібне поглиблення праворуч за рухом поїзду на 2-3 люками діаметром -2,0 м, глибиною - до дна вагону. В місці поглиблення маркування порушено. В технічному відношення вагон справний. Мається зазор праворуч за рухом поїзду між 2 люка та хребтовою балкою вагону довжиною - 500 мм., шириною 30мм. Зазор ущільнений за допомогою клоччя. Течі вантажу немає. Вагон бездверний, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. При повторному зважуванні вага підтвердилася. Вантаж, якого бракує, в вагоні уміститися міг. Зав. вантажним двором за штатним розкладом не має.

Відповідно до положень статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Комерційний акт складений згідно з Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855).

Приватним акціонерним товариством "ЮЖКОКС" позивачеві на оплату виставлено рахунок-фактуру № 93358195 від 13.07.2020 на суму 165 482,36 грн., який повністю оплачений позивачем.

Позивач розрахував вартість нестачі вантажу та просить стягнути її з відповідача, мотивуючи це тим, що оскільки вагон № 53485256 з вантажем прийнятий залізницею до перевезення без зауважень до відправника, вантаж прибув у технічно справному вагоні, враховуючи дані, наведені в комерційному акті відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу у спірних правовідносинах в силу статті 110 Статуту залізниць покладається на залізницю.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 5 464,58 грн., що і є причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Оскільки спірний вагон з горішком коксовим був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - при перевезенні вантажів у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива.

З огляду на те, що у залізничній накладній № 47050661 та досильній залізничній накладній № 47120787 зазначено, що за нею перевозився дріб`язок коксовий, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення відповідальної недостачі дріб`язку коксового з урахуванням норми недостачі для вантажів у вологому стані.

Судом перевірено розрахунок збитків завданих нестачею вантажу та встановлено, що позивачем вірно нараховано суму збитків у розмірі 5 464,58грн.

Отже, відповідальна недостача дріб`язку коксового становить 5 464,58 грн.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного, відповідальність за вагову недостачу горішку коксового слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача 5 464,58 грн.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом не приймаються на підставі наступного.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниця, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Крім того, у необхідних випадках можуть складатися акти про технічний стан вагона або контейнера, акти розкриття вагона або контейнера для митного, прикордонного та інших видів контролю, акти про порушення вагона або контейнера та інші акти у випадках, передбачених правилами перевезення, що застосовуються до даного виду вантажу.

Згідно із п. 4 Правил складання актів комерційні акти складаються на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У відповідності до п. 20 Правил складання актів, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

Правилами користування вагонами та контейнерами визначаються порядок і умови користування вагонами і контейнерами: парку залізниць України; парку залізниць інших держав; які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Пунктом 19 Правил користування вагонами та контейнерами встановлено, що підставою для пред`явлення вантажовідправником, вантажоодержувачем, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів, претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23, які складаються відповідно до Правил складання актів.

У відповідності до п. 20 Правил користування вагонами та контейнерами пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин у наслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76.

Вищезазначеними нормами Статуту залізниць, Правил складання актів та Правил користування вагонами та контейнерами встановлено, що будь-які обставини щодо матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються насамперед комерційними актами, а крім того можуть засвідчуватися актами загальної форми та актами про пошкодження вагона, які складають станції залізниць.

При цьому, комерційний акт складається на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. Акт про порушення вагона складається під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження (п. 20 Правил складання актів).

Таким чином, покладати відповідальність на вантажовідправника за втрату вантажу, у зв`язку з його завантаженням у вагон не придатний для перевезення, було б можливим у разі складання, як комерційного акту, так і акту про пошкодження вагону на станції відправника.

Частиною 2 п. 8 Правил складання актів встановлено, що якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Відповідно до залізничної накладної № 47050661 відправником дріб`язку коксового Є ПАР "ЮЖКОКС". вантаж завантажено у вагон вантажовідправником. Станцією та залізницею призначення є ст. Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці. Одержувачем вантажу є позивач.

Згідно залізничної накладної вантаж, призначений для позивача, відправлено 13.07.2020 з залізничної станції Кам`янське (на лінії Запоріжжя-Кам`янське)Але комерційний акт № 450003/252/830 про нестачу вантажу залізницею складено 16.07.2020 на ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниця. Тобто нестачу вантажу встановлено на 4 день його транспортування.

У комерційному акті № 450003/252/830 від 16.07.2020 зафіксовано, що вагон № 53485256 в технічному відношенні справний.

Тобто, з викладеного вбачається, що завантаження вантажу відбулося у справний вагон.

Однак, у вказаному вагоні виявлено зазор кришки, праворуч за рухом поїзду між кришкою 2 люка та хребтовою балкою вагону, який ущільнили за допомогою клоччя. Також в акті зазначено, що течі вантажу немає.

Між тим, у технічному акті форми ГУ-106 №25 вказано дату його складання 16.07.2020, але також вказано дати початку - 12.07.2020 та дату завершення 24.07.2020.

Отже, обставини справи вказують на те, що юридичні факти щодо нестачі вантажу та зазору кришки 2 люка у вагоні № 53485256 не було виявлено в момент прийняття вантажу для його транспортування залізницею.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість їх задоволення в повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості у розмірі 5 464,58 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" (69008, м. Запоріжжя, вулиця Південне шосе, 72; ідентифікаційний код 00191230) 5 464,58 грн. - вартості нестачі вантажу та 2 102, 00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.02.2021

Суддя Н.Г. Назаренко