ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4073/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872) 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (18009, Черкаська область, місто Черкаси, вул. Дахнівська, будинок 50, ідентифікаційний код 30345439)
до 1. Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва" (63413, Харківська область, Зміївський район, с. Тимченки, вул. Миру, 21 В, ідентифікаційний код 33143671)
про стягнення 293 997,18 грн
за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився;

третьої особи - не з`явився;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи ОСОБА_1 (1-ий відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва" (2-ий відповідач) про солідарне стягнення з відповідачів 19851,60 грн. - 3% річних та 274 145,58 грн інфляційних втрат на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 13.04.2010 № ТК 130410/4 та на підставі договору поруки №б/н від 19.05.2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 квітня 2010 року між ТОВ "КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ" та ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4.

У зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року, ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" суми заборгованості та штрафних санкцій за відповідний період згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 130410/4 від 13 квітня 2010 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25 січня 2011 року у справі №37/235-10, позовні вимоги ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" задоволено.

На сьогодні зобов`язання ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" як згідно рішення Господарського суду Харківської області від 25 січня 2011 року у справі №37/235-10 так і договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 130410/4 від 13 квітня 2010 року, не виконані.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань згідно договору поставки на умовах товарного кредиту від 13.04.2010 № ТК 130410/4 боржника перед кредитором, 19 травня 2010 року між ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" та ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

У зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням зобов`язання як ТОВ "Агрофірма "Діброва" згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року, так і 1-им відповідачем згідно договору поруки б/н від 19 травня 2010 року, 07 грудня 2010 року ТОВ "Корпорація "Агросинтез" звернулось до Київського районного суду міста Харкова із позовом про стягнення 484676,89 гривень: з яких - 284 200,14 грн - сума обновного боргу, 410,85 грн - індексація ціни товару, 84953,84 грн - проценти за користування чужими грошовими коштами, 7136,12 грн - пені, 106560,04 грн штраф, 1415,90 грн - витрат від інфляції.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 14 липня 2011 року у справі №2018/2-1133/11, позов ТОВ "КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ" задоволено.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова по справі №2018/2-1133/11 від 08 листопада 2016 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, задоволено.

Так, ухвалою Київського районного суду міста Харкова по справі №2018/2-1133/11 від 08 листопада 2016 року, здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, змінено сторону (стягувана) у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

У відповідності до вказаного вище, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" є належним кредитором по відношенню до відповідачів щодо отримання зобов`язань, набутих Первісним кредитором на підставі договору поруки б/н від 19 травня 2010 року, в тому числі й у зв`язку із неналежним та/або несвоєчасним виконанням 1-им відповідачем грошового зобов`язання згідно договору поруки б/н від 19 травня 2010 року.

У зв`язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ОСОБА_1 взятого на себе грошового зобов`язання, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулося до Московського районного суду міста Харкова із позовною заявою про стягнення із ОСОБА_1 суми нарахованих 3% річних за період із 08 грудня 2010 року по 12 червня 2018 року та інфляційних витрат за договором поставки за період із 01 грудня 2010 року по 28 лютого 2015 року, розрахованих на суму боргу 284 200,14 грн згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 130410/4 від 13 квітня 2010 року та договору поруки б/н від 19 травня 2010 року.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова по справі №643/146/18 від 20 липня 2018 року та рішенням Московського районного суду міста Харкова по справі №643/16405/17 від 23 серпня 2018 року, позов ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" задоволено.

Таким чином, зобов`язання згідно договору поруки б/н від 19 травня 2010 року, в тому числі й згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 130410/4 від 13 квітня 2010 року не виконано, основна заборгованість у сумі 284 200,14 грн не погашена.

14 серпня 2013 року між ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" було укладено Угоду №14-08/13-28 про заміну кредитора у зобов`язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України).

Виходячи із цього, у позивача із врахуванням поданих у додатках до даного позову документів та сутності/змісту вказаних вище судових рішень, котрі набрали законної сили, виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3%-річних, інфляційних витрат та штрафу згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК 130410/4 від 13 квітня 2010 року та договору поруки б/н від 19 травня 2010 року за період існування боргу.

Таким чином, позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту від 13.04.2010 № ТК 130410/4 та на підставі договору поруки №б/н від 19.05.2010 19851,60 грн. - 3% річних та 274 145,58 грн інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4073/20. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 січня 2021 р. о 14:40 год.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез".

На електронну адресу господарського суду Харківської області 23.12.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи із застосуванням відеоконференції поза межами приміщення суду через систему EasyCon за вх. №5320, яке підписано електронним цифровим підписом представника позивача - Грищенко О.М.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

28 грудня 2020 року до суду від позивача надійшов супровідний лист (вх. №30321), до якого додано докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу 3-ї особи (ТОВ "Корпорація "Агросинтез").

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 лютого 2021 р. о 12:30 год.

26.01.2021 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи із застосуванням відеоконференції поза межами приміщення суду через систему EasyCon (вх. №1943).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 січня 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (вх. №1943 від 26.01.2021) про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

На електронну адресу господарського суду Харківської області 01.02.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи № 922/4073/20 за відсутності представника позивача, яке підписано електронним цифровим підписом представника позивача - Грищенко О.М.

Представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (ТОВ "Корпорація "Агросинтез") у судове засідання з розгляду справи по суті 01.02.2021 не з`явився. Ухвала господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 21.12.2020 була надіслана третій особі за його місцезнаходженням: 18009, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Дахнівська, будинок 50, проте повернута до суду відділенням пошти з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

За відстеженням поштового пересилання № 474 з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення (ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 20.01.2021), яке надіслано на адресу третьої особи у справі) повернуто за зворотньою адресою: 28.01.2021 із відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Письмові пояснення щодо своєї правової позиції у справі третьою особою не надані.

Представник 1-го відповідача у судове засідання з розгляду справи по суті 01.02.2021 не з`явився. Ухвала господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 21.12.2020 була вручена 1-му відповідачу 24.12.2020, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуте на адресу суду поштовим відділенням. Ухвала господарського суду Харківської області про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 20.01.2021 була надіслана 1-му відповідачу за його місце проживанням згідно відомостей Департаменту реєстрації Харківської міської ради та інформації, зазначеної позивачем у позовній заяві, а саме: 61054, м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд.93, кв.23, проте повернута до суду відділенням пошти з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відзив на позов 1-им відповідачем не наданий.

Представник 2-го відповідача у судове засідання з розгляду справи по суті 01.02.2021 також не з`явився. Ухвала господарського суду Харківської області: про відкриття провадження у справі від 21.12.2020 була надіслана 2-му відповідачу за його місцезнаходженням: 63413, Харківська область, Зміївський район, с. Тимченки, вул. Миру, 21 В, проте повернута до суду відділенням пошти з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

За відстеженням поштового пересилання № 466 з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення (ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 20.01.2021), яке надіслано 2-ому відповідачу у справі прийнято 22.01.2021, проте вказане відправлення не вручене під час доставки та повернуто за зворотньою адресою: 30.01.2021 із відміткою: "адресат відсутній".

Відзив на позов 2-им відповідачем не наданий.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 4, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

Отже, перший, другий відповідачі та третя особа є повідомленими про дату та час судового засідання, що відбулося 01.02.2021 належним чином.

За таких обставин, враховуючи те, що сторони повідомлені про дату, час та місце судового засідання на стадії розгляду справи по суті належним чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представників першого, другого відповідачів та третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

13 квітня 2010 року між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" (постачальник за договором, та третя особа у справі) та ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" (покупець за договором, та 2-ий відповідач у справі) був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4.

Відповідно до умов вищевказаного договору, Постачальник зобов`язався у строки, зумовлені Договором, поставити та передати у власність Покупця насіннєвий матеріал та хімічні засоби захисту рослин (товар), а Покупець - прийняти товар для власних та виробничих потреб, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов Договору (додаткових угод та специфікацій).

У зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року, ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" суми заборгованості та штрафних санкцій за відповідний період згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25 січня 2011 року у справі №37/235-10, позовні вимоги ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" - 284200,14 грн. основного боргу; 106560,04 грн. штрафу; 3725,18 грн. пені; 43861,01 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, витрати по сплаті державного мита в сумі 4383,46 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 235,53 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 11.02.2011.

11.02.2011 господарським судом Харківської області на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний наказ зі строком дії для пред`явлення до виконання у кредитні установи (державному виконавцю) до "12" лютого 2014 р.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" (покупця за вказаним договором, Боржником за договором поруки) між фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель), ТОВ "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" (кредитор) та ТОВ "Агрофірма "ДІБРОВА" (боржник) було укладено договір поруки б/н від 19 травня 2010 року (далі по тексту - договір поруки).

Згідно п.1 договору поруки, цей договір укладено з метою забезпечення виконання боржником, який зазначений в п. 2 цього договору, грошових зобов`язань перед Кредитором, що виникли з договору ТК130410/4 від 13.04.2010, далі - Основний договір.

Боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ДІБРОВА", що знаходиться за адресою: Харківська обл., Зміївський район, с. Тимченки, вул. Миру, 21 В, (п.2 договору поруки).

За умовами п. 3. Договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником грошових зобов`язань за Основним договором, у тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки, відшкодування збитків (об`єм поруки).

Згідно п. 4 договору поруки, поручитель зобов`язується при невиконанні боржником грошового зобов`язання за основним договором сплатити кредитору протягом трьох днів з дня пред`явлення йому вимоги при будь-яких обставинах усі суми, належні йому (кредитору) по основному договору. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим договором.

У зв`язку із неналежним, не своєчасним та неповним виконанням зобов`язання, як ТОВ "Агрофірма "Діброва" згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року, так і Відповідачем згідно договору поруки б/н від 19 травня 2010 року, ТОВ "Корпорація "Агросинтез" звернулось до Київського районного суду міста Харкова із позовом.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 14.07.2011 у справі № 2018/2-1133/11 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором поруки - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" грошові кошти в розмірі 484 676 (чотириста вісімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят шість) грн. 89 коп - борг за договором поруки з нарахуваннями. Вказане рішення суду набрало законної сили 05.08.2011.

25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний виконавчий лист із строком пред`явлення виконавчого листа до виконання до 05.08.2012.

Постановою Київського Відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2012 було відкрито виконавче провадження ВП №32197899 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, про стягнення із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Корпорація "Агросинтез" () суми коштів у загальному розмірі 484 676,89 грн.

15.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) укладено угоду № 15-11/12-83 про заміну кредитора в зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512 - 519 ЦК України). Згідно п.1.1. вказаної угоди, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), що іменується надалі "Боржник", зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості, набутих Первісним кредитором на підставі виконавчого листа у справі №2-1133/11/06 виданого 05 серпня 2011 року Київським районним судом міста Харкова.

За цією угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п.2.1. цієї угоди (п.1.2. угоди).

Згідно п.2.1. угоди, визначено, що вартість зобов`язання, що відступається за даною угодою, становить 484 676,89 грн.

У п.4.1. угоди вказано, що первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов`язання боржником новому кредитору. Передача оригіналів та/або копій документів оформлюється Актом приймання - передачі.

Первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про поступку права вимоги за цією угодою (п.4.3. угоди).

У матеріалах справи містяться: акт прийому - передачі документів від 15.11.2012 складений між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", зокрема: рішення у справі № 2-1133/11/06, ухвалене 14 липня 2011 року Київським районним судом міста Харкова; копія виконавчого листа у справі № 2-1133/11/06, виданого 05 серпня 2011 року Київським районним судом міста Харкова; повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 15.11.2012, що надіслано ОСОБА_1 із доказами його надсилання.

14.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) укладено угоду № 14-08/13-28 про заміну кредитора в зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512 - 519 ЦК України). Згідно п.1.1. вказаної угоди, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), що іменується надалі "Боржник", зобов`язання щодо сплати розміру пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами, набутих первісним кредитором на підставі договору поруки б/н від 19 травня 2010 року, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Агрофірма "Діброва" () відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010.

За цією угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов`язання згідно договору поруки б/н від 19.05.2010, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Агрофірма "Діброва" () відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010 (п.1.2. угоди).

Згідно з п.2.1. угоди, визначено, що вартість зобов`язання, що відступається за даною угодою станом на дату її укладення, становить 1 492 761,17 грн.

Згідно з п.2.4. сторони погодили, що первісним кредитором нараховано, а новим кредитором перевірено та погоджено розмір нарахувань станом на 14 серпня 2013 року, виходячи з наступного:

Сума нарахованих пені становить 135 705,50 грн:

де простроченою сумою боргу (грн) є 284 200,14 грн; кількістю днів простроченого платежу є 955 (з 26.01.2011 по 14.08.2013), відсотком пені (%) є 0,05; сумою пені за період прострочки (грн) є 135 705,50 грн.

Сума нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами становить 1 357 705,67 грн:

де простроченою сумою боргу (грн) є 284 200,14 грн; кількістю днів простроченого платежу є 955 (з 26.01.2011 по 14.08.2013), відсоток за день (%) є 0,5; сумою відсотків за період прострочення (грн) є 1 357 705,67 грн.

У п.4.1. угоди вказано, що первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов`язання боржником новому кредитору. Передача оригіналів та/або копій документів оформлюється Актом приймання - передачі.

Первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про поступку права вимоги за цією угодою (п.4.3. угоди).

У матеріалах справи містяться: акт прийому - передачі документів від 14.08.2013 складений між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРПОРАЦІЯ "АГРОСИНТЕЗ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", зокрема: договір поруки б/н від 19 травня 2010 року; договір поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13 квітня 2010 року; рішення господарського суду Харківської області від 25 січня 2011 року у справі № 37/235-10; повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 14.08.2013, що надіслано ОСОБА_1 із доказами його надсилання.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова по справі №2018/2-1133/11 від 08 листопада 2016 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова, задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача Товариство з обмеженою відповідністю "Корпорація "Агросинтез" () на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (, юридична адреса: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів 2-1133/11/06 виданих 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Корпорація Агросинтез" грошові кошти в розмірі 484676 грн. 89 коп., судовий збір та витрати з ІТЗ у розмірі 1820 грн. 00 коп.

Постановою Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25 листопада 2016 року у ВП № 32197899, що було відкрито по примусовому виконанню виконавчого листа у справі № 2-1133/11/06 від 25.11.2011, що виданий Київським районним судом міста Харкова, замінено сторону виконавчого провадження - (стягувача) Товариство з обмеженою відповідністю «Корпорація Агросинтез» () на правонаступника Товариство з обмеженою відповідністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (, юридична адреса: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23) у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів 2-1133/11/06 виданих 25.11.2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Корпорація Агросинтез» грошові кошти в розмірі 484676,89 грн.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження станом на 14.12.2020, щодо примусового виконання виконавчого листа від 25.11.2011 у справі № 2-1133/11-06 Київського районного суду міста Харкова у виконавчому провадженні №32197899 Постанови Головного Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області від 27 вересня 2017 року прийнято до подальшого примусового виконання виконавче провадження №32197899 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1133/11/06, виданого 25 листопада 2011 року Київським районним судом міста Харкова. На момент отримання інформації про виконавче провадження виконавчі листи у справі №2-1133/11/06 не виконані.

Постановою господарського суду Харківської області від 13.09.2011 року у справі № 5023/311/11 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ДІБРОВА", , визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Як встановлено судом в ухвалі господарського суду Харківської області від 04.04.2017 у справі № 5023/311/11 Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" в межах розгляду справи № 5023/311/11 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ДІБРОВА" звернулось із заявою про заміну сторони у реєстрі кредиторів за вх. № 28997. В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на укладення між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" угоди № 15-11/12-75 від 15.11.2012 року про заміну кредитора в зобов`язанні (відступлення права вимоги).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2017 у справі № 5023/311/11 здійснено у справі № 5023/311/11 заміну кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (69035, м. Запоріжжя, просп. Маяковського, 3, ) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23, ).

У відповідності до вказаного вище, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" є належним кредитором по відношенню до відповідачів щодо отримання зобов`язань, набутих Первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010 та договору поруки б/н від 19.05.2010, що укладений в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором поставки.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання за договором поруки б/н від 19.05.2010, що укладений в забезпечення договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010 ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернувся до Московського районного суду міста Харкова із позовом про стягнення інфляційних за період з 01.12.2010 по 28.02.2015 в розмірі 103733,05 грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 20.07.2018 у справі № 643/146/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поруки, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" суму інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання за договором поруки від 19 травня 2010 року, за період з 01.12.2010 по 28.02.2015 в розмірі 103733,05 грн. (сто три тисячі сімсот тридцять три грн. 05 коп.). Вказане рішення набрало законної сили 13.09.2018.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання за договором поруки б/н від 19.05.2010, що укладений в забезпечення договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010 ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернувся до Московського районного суду міста Харкова із позовом про стягнення суми нарахованих 3% річних за 2741 днів простроченого платежу (за період часу з 08.12.2010 по 12.06.2018) у розмірі 63865,30 грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23.08.2018 у справі № 643/16405/17 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 63865,30 грн. (шістдесят три тисячі вісімсот шістдесят п`ять грн. 30 коп.) 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання згідно договору поруки б/н від 19.05.2010. Вказане рішення набрало законної сили 24.09.2018.

Позивач зазначає проте, що зобов`язання згідно договору поруки б/н від 19.05.2010, в тому числі й згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК130410/4 від 13.04.2010 у розмірі 284200,14 грн, що була встановлена рішеннями суду у справах: № 37/235-10 господарського суду Харківської області від 25.01.2011 про стягнення в тому числі й вказаної суми боргу з 2-го відповідача у даній справі (ТОВ "Агрофірма "Діброва"); № 2018/2-1133/11 Київського районного суду міста Харкова від 14.07.2011 про стягнення в тому числі й вказаної суми боргу з 1-го відповідача у даній справі ( ОСОБА_1 ) на даний час не сплачена.

В подальшому стягувача за вищевказаними рішеннями ТОВ "Корпорація "Агросинтез" було замінено на правонаступника ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", про що свідчать: ухвала Київського районного суду міста Харкова від 08.11.2016 про заміну сторони у виконавчого провадженні у справі № 2018/2-1133/11 (замінено стягувача за рушенням Київського районного суду міста Харкова від 14.07.2011 у справі № 2018/2-1133/11); ухвала господарського суду Харківської області від 04.04.2017 у справі № 5023/311/11 (замінено кредитора за рішенням у справі № 37/235-10).

З наведених підстав позивач вважає свої майнові права порушеними та обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що рішення у справах: № 37/235-10 господарського суду Харківської області від 25.01.2011; № 2018/2-1133/11 Київського районного суду міста Харкова від 14.07.2011; № 2018/2-1133/11 від 08.11.2016 про заміну сторони у виконавчого провадженні; № 5023/311/11 від 04.04.2017 набрали законної сили, проте зобов`язання за вказаним рішеннями відповідачами на даний час не виконані, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 3% річних у розмірі 19851,60 грн за період з 13.06.2018 по 12.10.2020 та 274 145,58 грн інфляційних втрат за період з березня 2015 року по червень 2020 року включно, що нараховані на суму заборгованості у розмірі 284 200,14 грн, що встановлена зазначеними рішеннями суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. За ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25 січня 2011 року у справі №37/235-10, яке набрало законної сили 11.02.2011 має для суду преюдиціальне значення.

В подальшому стягувача за вищевказаним рішенням ТОВ "Корпорація "Агросинтез" було замінено на правонаступника ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", про що свідчить ухвала господарського суду Харківської області від 04.04.2017 у справі № 5023/311/11 (замінено кредитора за рішенням у справі № 37/235-10).

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.07.2011 р., яке набрало законної сили 05.08.2011 має для суду також преюдиціальне значення.

25.11.2011 на виконання вказаного рішення у справі видано виконавчій лист.

Постановою Київського ВДВС від 10.04.2012 відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного рішення ВП № 32197899.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.11.2016 стягувач ТОВ "Корпорація "Агросинтез" замінений на правонаступника ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".

На даний час рішення Київського районного суду м.Харкова від 14.07.2011 у справі №2018/2-1133/11 не виконано. Відповідно до постанови про прийняття виконавчого провадження ВП № 32197899 від 27.09.2017, виконавче провадження з виконання зазначеного рішення перебуває у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України звільняє позивача від обов`язку доказування обставин виникнення суми боргу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" господарським судам України роз`яснено, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Також, суд звертає увагу, що згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на суд, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін." (Справа "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece, Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 р.)

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".).

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за допомогою системи "Законодавство" та встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат в сумі 274 145,58 грн за період з березня 2015 року по червень 2020 року включно та 3% річних у розмірі 19 851,60 грн за період з 13.06.2018 по 12.10.2020 обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

В той же час судом встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2020 року у справі № 5023/311/11 було затверджено наданий суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс. Ліквідовано юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва", код 33143671. Визнано погашеними вимоги кредиторів, що не погашені у зв`язку з недостатністю майна банкрута товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва". Провадження у справі закрито.

Як вбачається з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом: 33143671, станом на 01.02.2021 припинено юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма"Діброва", про що внесено відповідний запис 28.01.2021 за номером 021000027 на підставі судового рішення від 25.11.2020 у справі № 5023/311/11, постановленого господарським судом Харківської області, яке набрало законної сили 25.11.2020.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи вищенаведене та те, що юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма"Діброва" припинена, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо 2-го відповідача провадження у справі закрити згідно з п.6 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Отже, боржника (2-го відповідача) за основним зобов`язанням - договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК130410/4 від 13.04.2010 припинено, у зв`язку з його ліквідацією.

В той же час, 04 грудня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 761/39477/16-ц, провадження № 61-31954св18 (ЄДРСРУ № 86333458) досліджував питання щодо умов за яких припинення дії основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника, не припиняє дії поруки.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно частини другої статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 756/15191/14-ц (провадження № 61- 12398СВІ8) зроблено висновок, що «при укладенні договору поруки, поручитель приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок припинення боржника з його подальшим виключенням із реєстру. Оскільки покладення на особу, яка забезпечує виконання зобов`язання, цих ризиків відбулося за договором, укладеним поручителем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка забезпечує виконання зобов`язання, і після припинення боржника (юридичної особи). Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка забезпечує виконання зобов`язання, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути окремо урегульовано в договорі між нею і кредитором.

Тому сам факт ліквідації боржника за основним зобов`язанням з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов`язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов`язанням до внесення запису до відповідного реєстру про припинення боржника (юридичної особи) реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред`явивши до нього позов».

Також, як вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі по справі № 750/2697/14, провадження № 61-11523св19 (ЄДРСРУ № 86504895) у постанові від 18 грудня 2019 року:

"За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно із статтею 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із поручителів.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема і застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи-боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи-боржника.

Наявний чинний запис про ліквідацію чи припинення юридичної особи- боржника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не свідчить про припинення основного зобов`язання та договорів поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права є звернення до суду із позовом до моменту ліквідації боржника.

При укладенні договору поруки поручитель приймає на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником, у тому числі й ті, що виникають унаслідок припинення боржника з його подальшим виключенням із реєстру. Оскільки покладення на особу, яка забезпечує виконання зобов`язання, цих ризиків відбулося за договором, укладеним поручителем саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка забезпечує виконання зобов`язання, і після припинення боржника (юридичної особи). Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка забезпечує виконання зобов`язання, тобто, звільнення останньої від таких ризиків повинно бути окремо урегульовано в договорі між нею і кредитором.

Факт ліквідації боржника за основним зобов`язанням з унесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов`язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов`язанням до внесення запису до відповідного реєстру про припинення боржника (юридичної особи) реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред`явивши до нього позов.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом до ліквідації боржника, тому ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права є звернення до суду із позовом до проведення ліквідації боржника.".

Враховуючи вищенаведене та те, що заборгованість за основним зобов`язанням в сумі 284200,14 грн, що була стягнута з відповідачів за рішеннями суду не сплачена, ані 1-им відповідачем, ані 2-им відповідачем, вимоги позивача щодо стягнення з 1-го відповідача 19 851,60 грн 3% річних та 274 145,58 грн інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, не спростовані відповідачами, та суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У ч. 3 п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», роз`яснено, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України та приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо солідарних вимог до 2-го відповідача, у зв`язку з припиненням юридичної особи після відкриття провадження у справі, а з 1-го відповідача підлягає стягненню вся сума заявлена до стягнення позивачем, зокрема у розмірі 293997,18 грн, суд вважає, що судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 4 409,96 грн підлягає стягненню з 1-го відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 525, 526, 530, 551, 549, 626-629 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 86, 91, 129, п.6 ч.1 ст. 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872) 19 851,60 грн 3% річних та 274 145,58 грн інфляційних втрат.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

В іншій частині позовних вимог щодо 2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва" (63413, Харківська область, Зміївський район, с. Тимченки, вул. Миру, 21 В, ідентифікаційний код 33143671) провадження у справі закрити.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 4 409,96 грн покласти на 1-го відповідача: Фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872) судовий збір у розмірі 4 409,96 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, ідентифікаційний код 38039872).

3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (18009, Черкаська область, місто Черкаси, вул. Дахнівська, будинок 50, ідентифікаційний код 30345439).

1-ий відповідач: Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

2-ий відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Діброва" (63413, Харківська область, Зміївський район, с. Тимченки, вул. Миру, 21 В, ідентифікаційний код 33143671).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п.17.5 п.17 розділу XІ "Перехідних положень" Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "11" лютого 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова