ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.2021 Справа № 920/1233/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., за участю секретаря судового засідання Молодецької В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/1233/20
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ),
до відповідача: Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ),
про стягнення 5118 грн. 00 коп.

Справа розглядається без виклику сторін
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_3 та просить стягнути суму завданих збитків у розмірі 5118,00 грн, (відшкодування витрат на харчування за перебування військовослужбовця Військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_1 на гауптвахті) та 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Ухвалою суду від 14.12.2020 відкрито провадження у справі № 920/1233/20 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подачі відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
20.01.2021 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву (вх.№492/21), в якому проти позову заперечує і зазначає, що на час звернення позивача з позовом до суду, військова частина НОМЕР_3 НГУ не перебуває з ОСОБА_2 у трудових відносинах і не повинна нести матеріальної відповідальності.
26.01.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив № 148/9/48/94 від 21.01.2021, в якому заперечує проти доводів відповідача і вказує, що на час знаходження солдата ОСОБА_2 на гауптвахті, він перебував у службових відносинах з військовою частиною НОМЕР_3 .
Згідно ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
Позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 5118,00 грн.
Згідно статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов`язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.
При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.
Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;
- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 5 Закону України Про господарську діяльність у Збройних Силах України за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Як вбачається з матеріалів справи, з 22.11.2019 по 22.01.2020 військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України солдат ОСОБА_2 відбував покарання за кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України у виді арешту на гауптвахті в Чугуївському відділенні Харківського ЗВ ВСП.
З позовних вимог та наданих позивачем документів до позовної заяви, підтверджується, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України солдат ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом.
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.10.2019 року по справі №592/14088/19 військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_2 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.407 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці з відбуванням на гауптвахті.
На виконання вироку Ковпаківського районного суду м. Суми командир військової частини НОМЕР_3 НГУ направив ОСОБА_2 для відбування покарання до Чугуївського відділення Харківського ЗВ ВСП.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 10.02.2020 №32 по стройовій частині, солдата ОСОБА_2 було направлено для проходження строкової військової служби (розірвано контракт у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), а наказом від 09.10.2020 №255 по стройовій частині солдата строкової служби ОСОБА_2 було звільнено з військової служби в запас ЗСУ.
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що наказом начальника Харківського гарнізону від 19.10.2018 №14, Харківський зональний відділ військової служби правопорядку, в структурі якого знаходиться гауптвахта Харківського гарнізону, зараховано на продовольче забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в період часу з 22.11.2019 по 22.01.2020 військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_2 , який відбував покарання на гауптвахті Харківського гарнізону, що підтверджується продовольчою книжкою № НОМЕР_5 від 21.01.2020, атестатом на продовольство № 64, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2020 року № 224, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2020 року № 13, вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 08 жовтня 2019 року к/п 9999973.24.06.2020 за вих. № 148/9/48/1385 та 27.08.2020 року
Позивач зауважує, що на час находження та користування послугами харчування солдат ОСОБА_2 перебував у службових відносинах з військовою частиною НОМЕР_3 .
Позивач вказує, що на адресу військової частини НОМЕР_3 направлено претензію щодо відшкодування витрат за харчування, до якої були додані довідка розрахунок про вартість відшкодування витрат за харчування солдата ОСОБА_2 у розмірі 5118,00 грн, однак відповіді на претензію отримано не було, заборгованість не відшкодована.
Суд, дослідивши надані позивачем матеріали та встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.
Відповідно до п. «д» ч. 1 примітки до норми №1-загальновійськова, Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту", відшкодування витрат за харчування військовослужбовців інших військових формувань, які засуджені до арешту і відбувають покарання на гауптвахті, здійснюється у десятиденний строк з дня надходження рахунків від Міноборони.
Так, відповідно до п. 9. Розділу VIII Наказу Міністерства оборони України №656 «Про затвердження Інструкції про порядок і умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців», засуджені військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою №1-загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта.
Відповідно до Інструкції про порядок і умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 26.09.2013 № 656 (у редакції наказу Міністерства оборони України 27.01.2017 № 56) (надалі-Інструкція) засуджені військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою № 1 - загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту" через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта.
Військовою частиною (установою), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, для відшкодування витрат за харчування та тримання засуджених військовослужбовців інших військових формувань, які відбувають покарання на гауптвахті, у двох примірниках оформлюються рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, військовозобов`язаних інших військових формувань (далі - Акт) (у тому числі за надання послуг під час проходження стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України) на підставі розрахунків відповідних служб. Цей рахунок та Акт надсилаються у військову частину відповідного військового формування, в якій проходить (проходив) військову службу засуджений військовослужбовець, для проведення оплати (два примірники Акта, скріплені гербовою печаткою військової частини іншого військового формування, повертаються до військової частини, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта).
Військова частина іншого військового формування у 10-денний строк з дня надходження рахунка на підставі складеного Акта перераховує кошти військовій частині, на забезпеченні якої знаходиться гауптвахта. Отримані кошти за відшкодування витрат на харчування та тримання засуджених військовослужбовців військова частина перераховує в повному обсязі на відповідний рахунок Міністерства оборони України.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на харчування солдата військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 у розмірі 5118,00 грн. надана довідка рахунок про вартість відшкодування витрат за харчування № 142/9/42/1327 від 24.06.2020.
Проте, Інструкцією передбачено, що військовою частиною (установою), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, для відшкодування витрат за харчування, які відбувають покарання на гауптвахті, у двох примірниках оформлюються рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, на підставі розрахунків відповідних служб. Цей рахунок та Акт надсилаються у військову частину відповідного військового формування, в якій проходить (проходив) військову службу засуджений військовослужбовець, для проведення оплати (два примірники Акта, скріплені гербовою печаткою військової частини іншого військового формування, повертаються до військової частини, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта).
Проте, в матеріалах справи відсутні рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, відсутні докази надсилання рахунка та акту відповідачу.
Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З метою повного, всебічного та об`єктивного вирішення спору, суду насамперед, належить: з`ясувати суть спірних правовідносин, статус позивача у спірних правовідносинах; визначити правову природу здійснених відповідачем нарахувань та підстави для їх здійснення, у залежності від чого розглянути спір в межах заявлених позивачем вимог.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами і такими, що не підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про стягнення 5118,00 грн відмовити.
2. Копію рішення направити сторонам у справі.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний суддею 10.02.2021.

Суддя О.Ю. Соп`яненко