ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

12.02.2021м. ДніпроСправа № 904/1055/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Ноздрюхіної Людмили Іванівни, м. Дніпро

до відповідача-1: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2: Комунального підприємства "Міськавтопарк", м. Дніпро

відповіда-3: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-4: Фізичної особи-підприємця Гальченко Ігоря Олександровича, м. Дніпро

про забезпечення позову.

Суддя Бєлік В.Г.

Без участі представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ноздрюхіна Людмила Іванівна звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою до відповідача-1: Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, відповідача-2: Комунального підприємства "Міськавтопарк", відповіда-3: Дніпровської міської ради, відповідача-4: Фізичної особи-підприємця Гальченко Ігоря Олександровича про забезпечення позову, у які просить заборонити Комунальному підприємству Міськавтопарк (відповіда-2), Фізичній особі підприємцю Гальченко Ігорю Олександровичу (відповідач-4), Дніпровській міській раді (відповідач-3), Виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради (відповіда-1) та будь-яким юридичним або фізичним особам вчиняти дії направлені на відчуження, передачу в користування, реконструкцію або інші будь-які дії пов`язані зі зміною власника чи користувача, об`єкту нерухомості (автостоянка), в цілому або його частини, що складається з : літера А-1 - будівля автостоянки, шлакоблок, загальна площа 12,3 квадратних метрів, літера Б-кіоск, 5,8 квадратних метрів , метал, літера В-туалет 1,4 квадратних метрів, метал, літера Г-кіоск, 11,0 квадратних метрів, метал; № 1-2 огорожі, (156,5метрів -169,7метрів.); №3,4,6- ворота, (13,6 метрів, 6,6метрів,12,5 метрів); №5 -хвіртка, мостіння № І- асфальт -2524,0 квадратних метрів, II- бетон- 3,0 квадратних метрів; земельної ділянки кадастровий номер :04:186:0277 (попередній кадастровий номер :04:186:0271), розташованого за адресою: 49130, місто Дніпро, проспект Миру, 236.

В поданій заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що Відповідач 1, 2, 3, 4 навмисно з метою не виконання рішень суду по справі № 904/8006/17, № 904/3141/18, рішеннями виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 20.02.2018 року за №175 та рішенням № 219 виконавчого комітету Дніпровської ради від 19.02.2019 року, вніс зміни до переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі, а саме, внесена зміна до розділу II : доповнено розділ пунктом 286 у такій редакції:

Пункт № 286, просп. Миру, в районі будинку №33, кількість місць паркування 40, площа для паркування 460,00 кв.м, режим роботи цілодобово, щоденно, оскаржуване вищенаведене рішення про зміни внесено Відповідачем 1, 2, 3 тільки стосовно одного об`єкта (останні зміни рішення № 219 від 19.02.2019 року), що підтверджує змову посадових осіб з метою невиконання рішень суду наведених вище та порушення прав Позивача.

Також зазначив, що під час слухання справи № 904/8006/17, № 904/3141/18 Позивач відповідно до ст. ст. 42, 43 ГПК України виконував обов`язки та права учасників справи, та не допускав зловживання процесуальними правами, та вважав що Відповідачі 1,4 добросовісно користуватимуться процесуальними правами та не допустять зловживання, тому до суду з заявою про забезпечення позову не звертався, та був переконаний у негайному, реальному та неухильному виконанні позитивно прийнятого рішення суду. В свою чергу Відповідачі 1,2,3 ФОП Степанов І.В. не сприяли своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не з`являлися в судове засідання за викликом суду, явка яких було визнано судом обов`язковою про, що повідомлені під розпис. Відповідачі 1, 2, 3 та ФОП Степанов І.В. не подавали усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені судом, а саме не виконали три ухвали суду, та не надали погоджений картографічний матеріал 1:500, з зазначенням та нанесеними межами, де вказано місця розташування імовірного паркувального майданчика, не надано схеми організації дорожнього руху на неіснуючому паркувальному майданчику, тобто приховували докази та вводили суд в оману, навмисно затягуючи судовий розгляд справи, та посилались на відсутність вищенаведених документів у в зв`язку з їх не потребує.

Господарський суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами першою, третьою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими заявником вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову суд констатує, що всупереч зазначеним вище положенням закону, заявником при її поданні: не зазначено позов з якими вимогами він планує подати.

Отже не визначено виконання якого саме рішення суду буде ускладнено або неможливо виконати.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заявляючи вимоги стосовно нерухомого майна заявник не надає доказів, що станом на час подачі заяви таке майно належить саме йому. Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 05.11.2013 не є належним та допустимим доказом, що право власності на об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою м. Дніпро , пр. Миру 23б станом на 12.02.2021 року належить саме Нохдріхіній Л.І.

Крім того, вимога щодо забезпечення шляхом заборони будь яким особам вчиняти будь-які дії щодо майна стосуються не визначеного кола осіб, крім осіб зазначених у заяві та й не обмежені певними діями, що не відповідає способам забезпечення позову, які встановлені в ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 73-74, 86, 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Ноздрюхіної Людмили Іванівни про забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст.235 Господарського процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги порядку та в строк, передбачені ст.ст. 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано - 12.02.2021 року.

Суддя В.Г. Бєлік