РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2021 року м. Чернігів справа № 927/889/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О. М.

За позовом: Заступника керівника Менської місцевої прокуратури,

вул. Чернігівський шлях, 9, м. Мена, Чернігівська область, 15600 в інтересах держави в особі

Позивача: Сосницької селищної ради,

, вул. Лесі Українки, 3, смт Сосниця, Чернігівська область, 16100,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14",

, вул. Любецька, 35, м. Чернігів, 14021

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Сердюк Юрій Вікторович, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Предмет спору: про визнання договору недійсним та повернення земельної ділянки,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Кузьменко І. М., представник;

від відповідача -1: Бучак Н. М., адвокат;

від третьої особи: не з`явився;

за участю прокурора: Хряпа А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Менської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14", у якому просить суд:

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.12.2002, укладений між Сосницькою селищною радою та Закритим акціонерним товариством "Чернігівське шляхо-будівельне управління № 14", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14";

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14" повернути Сосницькій селищній раді земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0452, :01:006:0453, які розташовані за адресою вул. Б. Хмельницького, смт Сосниця, шляхом підписання акту приймання-передавання.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 21.10.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 19.11.2020 на 11:00 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи відзиву на позовну заяву.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвалу суду від 21.10.2020 відповідач отримав 23.10.2020.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 09.11.2020.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов з доданими до нього документами.

До початку підготовчого засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

У підготовче засідання 19.11.2020 від відповідача з`явився представник Кузьменко І. М.

Оскільки справа не є малозначною, а представник Кузьменко І. М. не є адвокатом, належних документів, які підтверджують представляти інтереси позивача у суді не надав, суд у підготовчому засіданні 19.11.2020 не допустив до участі у справі Кузьменка І. М. як представника позивача.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, підготовче засідання 19.11.2020 проводилось за відсутності позивача (його представника).

Щодо поданого відповідачем відзиву.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Як докази направлення відзиву на позов прокурору та позивачу відповідач надав фіскальні чеки АТ «Укрпошта» від 06.11.2020, описів вкладення у лист, з яких можна встановити, які саме документи направлялись, відповідач суду не надав.

У зв`язку з ненаданням відповідачем належних доказів надсилання копії відзиву і доданих до нього документів прокурору та позивачу, суд відклав вирішення питання про прийняття відзиву до розгляду до наступного судового засідання.

У підготовчому засіданні 19.11.2020 суд постановив ухвалу, якою зобов`язав усіх учасників справи надати суду пояснення та докази щодо використання спірної земельної ділянки ФОП Сердюком Ю. В. або іншою особою, якщо така є, на теперішній час, з обґрунтуванням можливості впливу рішення суду на права та обов`язки такої особи. Ці документи зобов`язано надати суду та іншим учасникам справи у строк до 01.12.2020 у порядку, визначеному ст. 172 ГПК України, забезпечивши надходження документів до суду не пізніше цієї дати.

У підготовчому засіданні 19.11.2020 суд оголосив перерву до 03.12.2020 до 11:00.

Ухвалою суду від 19.11.2020 повідомлено учасників справи про час та місце проведення підготовчого засідання 03.12.2020.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у підготовче 03.12.2020 не з`явився.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 03.12.2020 проводилось за відсутності позивача (його представника).

До початку судового засідання 03.12.2020 від позивача надійшов лист з доданими до нього: актом обстеження використання земельних ділянок від 24.11.2020, фотознімками, копіями договорів № 9, 13, 15, 28 від 01.11.2020, № 13 від 27.12.2019, довідкою № 139 від 23.11.2020, копією супровідного листа № 04-20/760 від 25.11.2020. Також до супровідного листа додано: як доказ направлення відповідачу цього листа з додатком - накладну; як доказ вручення прокурору - копію супровідного листа з відміткою про отримання.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з п. 5.27 Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

За приписами ч. 2-4 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Як встановив суд, надані позивачем фотографії не завірені взагалі, копії договорів, крім договору №15 від 01.11.2020, містять напис "Копія згідно з оригіналом" та підписом особи, прізвище якої не вказано.

У підготовчому засіданні 03.12.2020 судом долучено до матеріалів справи подані позивачем документи. Разом з тим, з огляду на порушення вимог щодо подання копій електронних доказів (фотографій) та копій договорів, суд дійшов висновку про неналежність та недопустимість цих доказів, а тому вони не можуть бути враховані, як належне виконання вимог суду. Відповідно до змісту акту обстеження вбачається, що викладена в ній інформація не стосується вимог суду щодо користувача спірної земельної ділянки. Зважаючи на неналежність та недопустимість доказів, тобто інформація в частині надання ідентифікуючих ознак ФОП Сердюка Ю.В., який є об`єктом акту обстеження, не підтверджується відповідними доказами, суд дійшов висновку про неможливість належного розгляду і вирішення питання щодо визначення користувача спірної земельної ділянки на теперішній час та вирішення питання про залучення цього користувача до участі у справі в якості третьої особи.

Прокурор та відповідач витребуваних ухвалою суду від 19.11.2020 пояснень та доказів щодо використання спірної земельної ділянки ФОП Сердюком Ю. В. або іншою особою, якщо така є, суду не надали.

У зв`язку з невиконанням учасниками справи вимог ухвали суду, постановленої у судовому засіданні 19.11.2020, у підготовчому засіданні 03.12.2020 суд постановив ухвалу, якою повторно зобов`язав учасників справи подати інформацію та відповідні докази щодо використання на теперішній час спірної земельної ділянки іншою особою, оскільки наведені обставини впливають на вирішення питання щодо залучення такої особи до участі у справі. Ці документ зобов`язано надати не пізніше ніж за два дні до початку наступного судового засідання.

У підготовчому засіданні 03.12.2020 прокурор підтвердив отримання відзиву з доданими до нього документами.

У підготовчому засіданні 03.12.2020 суд долучив до матеріалів справи відзив на позов з доданими до нього документами як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

До початку підготовчого засідання від прокурора надійшла відповідь на відзив.

Як доказ направлення відзиву на позов відповідачу прокурор надав фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 01.12.2020, опису вкладення у лист, з якого можна встановити, які саме документи направлялись, прокурор суду не надав.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 03.12.2020 повідомила про неотримання від прокурора відповіді на відзив.

У зв`язку з ненаданням прокурором належних доказів надсилання копії відповіді на відзив відповідачу, суд відклав вирішення питання про прийняття відповіді прокурора на відзив до розгляду до наступного судового засідання.

Враховуючи невиконання учасниками справи вимог ухвали суду від 19.11.2020 та нез`ясування усіх питань, визначених ст. 177, 182 ГПК України, суд дійшов висновку, що закриття підготовчого провадження у цьому судовому засіданні є неможливим, а тому у підготовчому засіданні 03.12.2020 постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 03.12.2020 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 22.12.2020 до 14:00.

Ухвалою суду від 03.12.2020 повідомлено учасників справи про час та місце проведення підготовчого засідання 22.12.2020.

У підготовчому засіданні 22.12.2020 представник відповідача підтвердила отримання відповіді прокурора на відзив, а тому суд долучив її до матеріалів справи, а спір вирішується з її урахуванням.

До початку підготовчого засідання від позивача надійшла відповідь на відзив, але доказів направлення її іншим учасникам справи суду надано не було.

Разом з тим, у підготовчому засіданні 22.12.2020 прокурор та представник відповідача повідомили суд про те, що відповідь на відзив, надана позивачем, була ними отримана.

У підготовчому засіданні 22.12.2020 суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив, подану позивачем, та спір вирішується з її урахуванням.

До початку підготовчого засідання 22.12.2020 від позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшов лист вих.04-20/798 від 08.12.2020 з доданими до нього документами, завіреними належним чином. А саме, акт обстеження використання земельних ділянок від 08.12.2020, фотознімки, копії договорів № 9, 15, 28 від 01.11.2020, № 13 від 27.12.2019, безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП Сердюк Ю.В., довідка № 139/1 від 23.11.2020, копія договору оперативної оренди №07/03/19-1 від 07.03.2019, копія акту приймання-передачі Об`єкту Оренди по договору оперативної оренди №07/03/19-1 від 07.03.2019, копії Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача. Також додано накладні на підтвердження направлення зазначених документів іншим учасникам справи.

У підготовчому засіданні 22.12.2020 судом долучено до матеріалів справи зазначені документи.

Від прокурора до початку підготовчого засідання 22.12.2020 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень, відповіді на відзив з доказами направлення їх іншим учасникам справи.

Оскільки прокурором вже надавалася відповідь на відзив і судом вже було вирішено питання про прийняття її до розгляду, керуючись приписами ст. 43 ГПК України, суд залишив без розгляду повторно подану прокурором відповідь на відзив.

Додаткові пояснення прокурора долучені до матеріалів справи та суд прийняв їх до розгляду.

До початку підготовчого засідання від прокурора надійшло клопотання, у якому він на підставі ст. 46 ГПК України просить змінити п. 2 позовної вимоги та викласти у наступній редакції: "Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14" повернути Сосницькій селищній раді земельну ділянку площею 5897 квадратних метра, яка розташована за адресою вул. Б. Хмельницького, смт Сосниця, шляхом підписання акту приймання-передавання" та задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що оскільки підстави позову прокурором пов`язуються із земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору, і саме площею 5897 кв. м, у поданому клопотанні мова йде лише про зміну предмета позову без зміни підстав позову, а тому вважає, що подане прокурором клопотання щодо зміни п. 2 резолютивної частини позовної заяви підлягає задоволенню та спір вирішується з урахуванням зміни предмета позову.

До початку підготовчого засідання 22.12.2020 від відповідача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли письмові пояснення щодо користування спірною земельною ділянкою іншою особою на теперішній час з доказами направлення їх іншим учасникам справи.

Надані пояснення судом долучено до матеріалів справи як такі, що подані у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Ухвалою суду від 22.12.2020:

- залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фізичну особу-підприємця Сердюка Юрія Вікторовича;

- зобов`язано прокурора, позивача та відповідача у дводенний строк з дня оголошення ухвали надіслати третій особі копії своїх заяв по суті, інших поданих у цій справі заяв (клопотань) з відповідними додатками;

- встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті з доданими до них документами;

- відкладено підготовче засідання на 12.01.2021 на 14:00.

Ухвала суду від 22.12.2020, направлена на адресу місцезнаходження третьої особи, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Днем проставлення у поштовій довідці відмітки про відсутність третьої особи за адресою місцезнаходження є 02.01.2021.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

У п. 991 Правил визначено, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що третя особа була належним чином повідомлена про залучення її до участі у справі та встановлення строків для подання письмових пояснень.

У підготовчому засіданні 12.01.2021 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 19.01.2021 на 14:00 у зв`язку з поганим самопочуттям представника відповідача.

Ухвалою суду від 12.01.2021 повідомлено учасників справи про час та місце проведення підготовчого засідання 19.01.2021. Копія ухвали суду від 12.01.2021 отримана прокурором та представниками позивача та відповідача особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області 12.01.2021.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у підготовче засідання 19.01.2021 представник відповідача не з`явився.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з перебуванням представника на амбулаторному лікуванні. До клопотання додано копію листка-непрацездатності, виданого Бучак Н. М.

Згідно з ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Строк підготовчого провадження з урахуванням його продовження на 30 днів спливає 19.01.2021, а Господарським процесуальним кодексом України не передбачено повторного його продовження.

Відповідач не міг не усвідомлювати про закінчення процесуальних строків проведення підготовчого провадження, а тому повинен був залучити до участі у справі іншого представника або здійснювати захист своїх інтересів в порядку самопредставництва.

Враховуючи закінчення строків підготовчого провадження, суд у підготовчому засіданні 19.01.2021 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, а підготовче засідання 19.01.2021 проводилось за відсутності його представника.

Третя особа у підготовче засідання 19.01.2021 не з`явилась, явка її обов`язковою не визнавалась, а тому підготовче засідання проводилось за її відсутності.

У підготовчому засіданні 19.01.2021 суд долучив до матеріалів справи подані прокурором, позивачем та відповідачем докази направлення заяв по суті та інших заяв з доданими до них документами третій особі.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшли заперечення з доказами їх направлення іншим учасникам справи та клопотання, у якому зазначено про пропущення строку їх подання з об`єктивних причин, оскільки представник відповідача для з`ясування деяких незрозумілих питань і для аргументування вимог заперечення знаходилась у відрядженні в смт Сосниця з метою ознайомлення з книгами реєстрації та вручення адвокатських запитів.

Суд встановив, що заперечення надіслані відповідачем до суду 29.12.2020, а останнім днем для їх подання є 28.12.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У підготовчому засіданні 19.01.2021 суд визнав поважними причини неподання заперечень у встановлений судом строк та прийняв заперечення до розгляду, а спір вирішується з їх урахуванням.

До початку підготовчого засідання від позивача надійшло клопотання у порядку ст. 161 ГПК України, у якому він просить долучити до матеріалів справи додаткові пояснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Як вбачається зі змісту письмових пояснень, вони стосуються доводів, викладених відповідачем у запереченнях.

При цьому стаття 161 ГПК України передбачає право подати додаткові пояснення стосовно певних обставин, а не заперечень щодо правової позиції іншого учасника.

У наданих письмових поясненнях не наведено нових обставин, які не були відомі позивачу раніше, а тому такі пояснення не підпадають під розуміння ст. 161 ГПК України.

Таким чином, суд у підготовчому засіданні 19.01.2021 не прийняв письмові пояснення позивача до розгляду.

У підготовчому засіданні 19.01.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 19.01.2021 у зв`язку з закінченням процесуальних строків початку розгляду справи по суті саме 19.01.2021.

У зв`язку з необхідністю надання можливості відповідачу та третій особі реалізувати свої процесуальні права у справі, суд у судовому засіданні 19.01.2021 постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 09.02.2021 на 11:00.

Ухвалою суду від 19.01.2021 повідомлено відповідача та третю особу, що продовження розгляду справи по суті відбудеться 09.02.2021 об 11:00.

Третя особа у судове засідання 09.02.2021 не з`явилась. Ухвала суду від 19.01.2021, направлена на адресу третьої особи, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Дата проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відсутність адресата - 26.01.2021.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду від 19.01.2021 вважається врученою третій особі 26.01.2021.

Таким чином, суд вважає, що третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України судове засідання з розгляду справи по суті 09.02.2021 проводилось за відсутності третьої особи.

У судовому засіданні 09.02.2020 представник відповідача подала клопотання про долучення до матеріалів справи: копій адвокатських запитів №1 від 28.12.2020; копій відповідей на адвокатські запити від 28.12.2020, від 30.12.2020; копій витягів від 15.05.2008 №140, від 28.01.2020 №373; копій розрахунків орендної плати від 01.01.2011, від 01.01.2012; копій довідок відділу Держкомзему у Сосницькому районі від 18.01.2013, від 15.01.2014 №30, №31, від 22.01.2015 №19, №20; копій повідомлень відділу Держкомзему у Сосницькому районі від 28.01.2016, від 25.01.2017; копій витягів з Державного земельного реєстру від 05.01.2021; копії адвокатського запиту від 11.01.2021 №1; копії рішення Сосницької селищної ради від 26.12.2013; копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2021. До клопотання додані також докази направлення вказаних документів іншим учасникам справи.

У поданому клопотанні відповідач зазначає, що про намір надати письмові докази, які зазначені у додатку під номерами 1-17, представник відповідача повідомляла 12.01.2021, але через раптове погіршення стану здоров`я таке клопотання не заявлялось. Інші письмові докази (№18-20 у додатку) були отримані і виготовлені вже після закриття підготовчого провадження.

За приписами ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 цієї статті).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 цієї статті).

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав (у тому числі з метою уникнення затягування судового процесу), у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів і доказів, оскільки несвоєчасне подання відповідних матеріалів найчастіше пояснюється не дійсно поважними причинами, а лише неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Розглянувши подане клопотання, суд дійшов висновку, що наведені відповідачем причини неможливості подання документів, вказаних у додатку під номерами 1-16, не є поважними, оскільки вони об`єктивно або могли бути подані, або щонайменше вжито заходів щодо їх отримання самим учасником раніше, у строк для подання відзиву, оскільки про відповідні обставини (на спростування яких надаються ці документи) було зазначено у позовній заяві як підстави цього позову.

Таким чином, несвоєчасне подання відповідачем доказів пояснюється виключно його суб`єктивною поведінкою щодо неналежної підготовки до розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, у судовому засіданні 09.02.2021 суд долучив до матеріалів справи подані відповідачем документи (№1-16 у додатку), але у зв`язку з порушенням відповідачем вимог ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд не прийняв ці докази до розгляду, а відтак спір вирішується без їх урахування.

Щодо інших доказів (вказаних у додатку під номерами №17-20) суд встановив, що оскільки обставини, на підтвердження яких подані ці документи, стали відомі з додаткових пояснень прокурора лише у підготовчому засіданні, які були прийняті судом 22.12.2020, вже після закінчення строку для подання відзиву, такі докази і пояснення відповідачем фізично не могли бути подані раніше.

Суд вважає поважними причини неподання цих документів разом з відзивом, а тому прийняв до розгляду подані докази, а саме: адвокатський запит представника відповідача від 11.01.2021, рішення Сосницької селищної ради Чернігівської області від 26.12.2013 та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2021.

У судовому засіданні 09.02.2020 представник відповідача подала заяву про сплив позовної давності. Представник відповідача вважає, що така заява може бути подана до прийняття судом рішення у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, заява про застосування позовної давності є письмовою заявою по суті справи, направленою на відмову у позові з підстав, визначених нормами матеріального права, і має бути надана у строк встановлений для подання відзиву або міститись у ньому.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що поважних причин неподання заяви про застосування позовної давності у строк, встановлений для подання відзиву, не було.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не наведено поважних причин пропуску строку на подання заяви сплив позовної давності, суд у судовому засіданні з розгляду справи по суті 09.02.2021 відповідно до ст. 118 ГПК України залишив вказану заяву без розгляду.

У судовому засіданні 09.02.2021 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2002 між Сосницькою селищною радою та ЗАТ «Чернігівське шляхо-будівельне управління №14», правонаступником якого є відповідач, укладено договір оренди земельної ділянки площею 5897 кв. м. Прокурор зазначає, що всупереч приписам ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент підписання договору) відповідач не здійснив державну реєстрацію цього договору, а тому відповідно до ст. 203, 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним. Крім того, прокурор вказує, що відповідач не виконав вимог п. 2.1 спірного договору щодо будівництва ринка, земельна ділянка без дозволю орендодавця була фактично передана в суборенду ФОП Сердюку Ю. В., яку останній використовує для стихійної протиправної торгівлі, розмір орендної плати, яку відповідач сплачує за користування земельною ділянкою, є меншим ніж встановлено рішенням Сосницької селищної ради від 28.08.2019.

Оскільки відповідач використовує спірну земельну ділянку без достатніх правових підстав, прокурор вважає, що земельна ділянка підлягає поверненню власнику - Сосницькій селищній раді.

У наданих додаткових поясненнях прокурор зазначає, що 27.12.2013 орендована земельна ділянка була поділена згідно з технічною документацією на чотири земельні ділянки та їм присвоєно кадастрові номера: :01:006:0452, :01:006:0453, :01:006:0466, :01:006:0467. Як пояснив прокурор та підтвердили представники сторін, відповідач фактично користується земельними ділянками з кадастровими номерами :01:006:0452, :01:006:0453, а інші дві земельні ділянки є частиною проїжджої дороги, тротуару та не використовується безпосередньо відповідачем.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що згідно з п. 8 спірного договору позивач і Сосницьке відділення земельних ресурсів Чернігівської області отримали оригінали примірника договору і саме вони відповідно до розділу 8 цього договору та п. 3, 4 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25.12.1998 №2073, повинні здійснити державну реєстрацію договору оренди землі. Таким чином, відповідач вважає, що саме позивач порушив земельне законодавство у вигляді ухилення від державної реєстрації земельних ділянок. Крім того, відповідач вказує, що рішення Сосницької селищної ради від 28.08.2019 суперечить нормам права, а відповідачу про нього не було відомо.

На думку відповідача, позов не містить належних підстав, що вказують на неправомірність дій відповідача, та не містить беззаперечних доказів, а тому не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив прокурор заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що отримання оригіналів спірного договору позивачем і Сосницьким відділенням земельних ресурсів Чернігівської області не свідчить про їх автоматичний обов`язок здійснити державну реєстрацію цього договору. Прокурор вважає, що договір оренди земельної ділянки, який підлягає обов`язковій держаній реєстрації, набуває чинності саме з дати державної реєстрації. Також прокурор вказує, що відповідачем при укладенні спірного договору не переслідувалась його мета - будівництво та благоустрій ринку - до цього часу ринок не побудований; у спірному договорі відсутня така істотна умова як індексація орендної плати.

Позивач у наданій відповіді на відзив також заперечує проти його автоматичного обов`язку здійснити державну реєстрацію спірного договору, оскільки п. 5 цього договору такий обов`язок був покладений саме на орендаря, та зазначає про невиконання товариством умов договору щодо будівництва ринку.

У наданих запереченнях відповідач зазначає, що спірний договір був укладений та нотаріально посвідчений 27.12.2020, тобто в період дії Цивільного кодексу Української РСР, а тому вимога про визнання недійсним договору через недодержання вимог, встановлених ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, за відсутності державної реєстрації не підлягає визнанню його недійсним у судовому порядку. Відповідач вважає, що спірний договір набуває чинності з моменту його підписання та нотаріального посвідчення, як зазначено у п. 8 цього договору. Щодо доводів про невиконання умов договору про будівництво ринку відповідач вказує, що ним здійснено відповідні поліпшення та введено в експлуатацію майданчик для торгівлі, що підтверджується актом від 27.11.2002.

Письмових пояснень третьої особи та відповіді на них у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Державна комісія про прийняття в експлуатацію благоустрою майданчика для торгівлі по вул. Б. Хмельницького в смт Сосниця здійснила у період з 27.11 по 28.11.2002 приймання робіт по благоустрою майданчика торгівлі за вказаною адресою та встановила, що він виконаний генеральним підрядником - Чернігівським ЗАТ «ШБУ-14» у повному обсязі згідно проектно-кошторисної документації - прийняти в експлуатацію, про що складено акт від 27.11.2002 (а.с.143-144).

27.12.2002 між Сосницькою селищною радою Сосницького району (далі - Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Чернігівське шляхо-будівельне управління №14», правонаступником якого є ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14» (далі - Орендар), укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір від 27.12.2002) (а. с. 11-14).

Відповідно до п. 1 Договору від 27.12.2002 власник землі - Сосницька селищна рада згідно з рішення першої сесії селищної ради 24 скликання від 17.04.2002 передає, а орендар набуває право на оренду земельної ділянки, що знаходиться в смт Сосниця по вул. Б. Хмельницького, Чернігівської області, в довгострокове (40 років) платне володіння і користування.

В оренду передається земельна ділянка площею 5897 кв. м. Грошова оцінка земельної ділянки 68 351,00 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору від 27.12.2002 земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для будівництва та благоустрою ринку.

Договір укладається на 40 років, тобто до 13.11.2042 (п. 2.2 Договору від 27.12.2002).

Відповідно до п. 2.3 Договору від 27.12.2002 орендна плата встановлюється в розмірі 3% від грошової оцінки землі і становить 2051,00 грн на рік. Грошова плата вноситься на рахунок власника землі - Сосницької селищної ради. При зміні грошової оцінки землі орендна плата може змінюватись, але розмір її залишається три відсотки.

У п. 3.2 Договору від 27.12.2002 встановлено, що орендар зобов`язаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації.

Згідно з п. 8 Договору від 27.12.2002 цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і підлягає державній реєстрації у Сосницькій селищній раді і Сосницькому відділенні земельних ресурсів Чернігівської області.

Договір підписаний сторонами та 27.12.2002 посвідчений державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори Пацюком С. М.

Прокурор зазначає, що на момент укладення договору від 27.12.2002 орендована земельна ділянка не мала кадастрового номера, а 27.12.2013 була поділена згідно з технічною документацією на чотири земельні ділянки та їм присвоєно кадастрові номера: :01:006:0452, :01:006:0453, :01:006:0466, :01:006:0467.

26.12.2013 на вісімнадцятій сесії шостого скликання Сосницької селищної ради прийнято рішення, у якому селищна рада вирішила:

- затвердити технічну документацію із землеустрою по здійсненню поділу земельної ділянки, загальною площею 0,5968 га, яка знаходиться в користуванні на умовах оренди (згідно з Договором від 27.12.2002) в смт Сосниця по вул. Б. Хмельницького Сосницького району Чернігівської області, в адміністративних межах Сосницької селищної ради;

- згідно з технічною документацією із землеустрою поділити земельну ділянку загальною площею 0,5968 га на земельні ділянки: 0,1602 га; 0,3038 га; 0,1094 га; 0,0234 га, цільове призначення земельних ділянок залишити без змін;

- на підставі розробленої технічної документації внести зміни до Договору від 27.12.2002, а саме: у п. 1, абзац 2 замінити текст «В оренду передається земельна ділянка, площею 5897 кв. м» на текст «В оренду передаються земельні ділянки, площами: 0,1602 га та 0,3038 га»; у п. 2.3 замінити текст з «Орендна плата встановлюється в розмірі 3% від грошової оцінки землі і становить 2051,00 грн на рік» на «Орендна плата встановлюється в розмірі 5% від грошової оцінки землі».

- ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14» укласти з Сосницькою селищною радою договори оренди земельних ділянок згідно з діючим законодавством.

Технічної документації з поділу земельної ділянки, яка є предметом Договору від 27.12.2002, а також договорів, укладених між позивачем та відповідачем відповідно до рішення Сосницької селищної ради від 26.12.2013, суду не надано.

У судовому засіданні прокурор та представники сторін визнали, що відповідач фактично користується земельними ділянками з кадастровими номерами :01:006:0452, :01:006:0453, інші дві земельні ділянки є частиною проїжджої дороги, тротуару та не використовується безпосередньо відповідачем.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17.04.2020 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0452, площею 0,1602 га та земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0453, площею 0,3038 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, які розташовані за адресою: Чернігівська області, смт. Сосниця, вул. Б. Хмельницького, зареєстровано за територіальною громадою в особі Сосницької селищної ради Чернігівської області; відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні (а.с. 25-28).

Жодних документів стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами :01:006:0466, :01:006:0467 суду не надано.

Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у листі від 14.05.2019 №18-25-0.6-2710/2-19 зазначає, що як повідомляє Відділ у Сосницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, станом на 01.01.2013 у Відділі відсутня інформація про державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 27.12.2002 між Сосницькою селищною радою та ЗАТ «ШБУ-14» (а.с. 16).

28.08.2019 на 20 сесії сьомого скликання Сосницька селищна рада прийняла рішення №20-842-VII, (а.с. 18-19), у якому вирішила:

1. З недопущенням втрат до бюджету Сосницької селищної ради, визнати договір оренди земельної ділянки між селищною радою та ЗАТ «ШБУ-14» від 27.12.2002 неукладеним.

2. Передати в оренду терміном на 10 років земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, які розташовані за адресою: вул. Б. Хмельницького, смт Сосниця, кадастровий номер :01:006:0452, площею 0,1602 га та :01:006:0453, площею 0,3038 га.

3. Орендну плату за вищевказані земельні ділянки встановити в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки землі.

4. При передачі земельної ділянки всі видатки та фінансові витрати по оформленню документів на передачу земельних ділянок в оренду покласти на ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14».

5. Затвердити проект договору оренди земельної ділянки між селищною радою та ЗАТ «ШБУ-14» від 28.08.2019 та направити його орендарю.

6. ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14» заключити договори оренди землі з Сосницькою селищною радою з подальшою його державною реєстрацією.

Сосницька селищна рада направила відповідачу лист №04-20/657 від 11.09.2019, у якому запропонувала укласти новий договір оренди спірної земельної ділянки. До вказаного листа додано, зокрема, проект договору оренди землі від 28.08.2019 (а.с. 30-37).

Листом від 07.10.2019 Сосницька селищна рада повідомила відповідача про необхідність підписання договорів оренди (а.с. 38).

Відповідно до листа Відділу у Сосницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 28.11.2019 №18-25-0.34-313/114-19 проектна документація із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0452 та :01:006:0453 у відділ відсутня, так як була надана замовнику для здійснення реєстрації речових прав (а.с. 17).

Згідно з листом КП «Зодчий» бюро технічної інвентаризації Сосницької районної ради від 28.11.2019 №65 станом на 31.12.2012 в КП «Зодчий» в смт Сосниця по вул. Б. Хмельницького (базар) реєстрація на нерухоме майно відсутня, інвентаризація об`єкта не проводилась, будь-які дані на нерухоме майно в архіві БТІ відсутні (а.с. 15).

Листом від 20.05.2020 №04-20/376 позивач повідомив прокурора про те, що спірний договір оренди не зареєстрований у Держкомземі та державного реєстратора станом на день подання довідки (а.с. 24).

У довідці від 20.05.2020 №04-20/377, наданої прокурору, позивач зазначає, що за Договором оренди від 27.12.2002 орендна плата в розмірі 3% становить 6 021,13 грн, а згідно з рішенням Сосницької селищної ради від 28.08.2019 її розмір становить 10%, що складає 20 070,43 грн. Таким чином, з вересня 2019 року по травень 2020 року селищною радою недоотримано коштів в сумі 126 443,70 грн (а.с. 29).

Відповідно до наданих звітів про рух коштів на рахунках з 01.01.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 27.02.2020 відповідач сплачував орендну плату за землю у розмірі 6021,13-6021,15 грн щомісяця.

Прокурор зазначає, що відповідач орендовану ним земельну ділянку передав у строкове платне користування Фізичній особі-підприємцю Сердюку Ю. В. на підставі договору оперативної оренди №07/03/19-1 від 07.03.2019 (далі - Договір від 07.03.2019).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору від 07.03.2019 (а.с. 45-50) ТОВ «ШБУ №14» зобов`язалось надати, а ФОП Сердюк Ю. В. прийняти у строкове платне користування майно, що знаходиться за адресою: вул. Б. Хмельницького, 5, смт. Сосниця Чернігівської області, яке являє собою майданчик для розташування ринку, загальною площею 5 000 кв. м.

Вказаний об`єкт оренди за Договором від 07.03.2019 був переданий ФОП Сердюку Ю. В. на підставі акту приймання-передачі від 07.03.2019 (а. с. 51).

Згідно з листом Сосницької селищної ради від 02.09.2020 №04-20/615 селищна рада компенсації затрат на будівництво і розвиток ринку на рахунок ЗАТ «ШБУ-14» не проводила у зв`язку з тим, що будівництво ринку фактично не проводилось (а.с. 44).

08.12.2020 комісією, створеною відповідно до розпорядження голови Сосницької селищної ради №108-а від 08.12.2020, проведено обстеження використання земельних ділянок з кадастровими номерами :01:006:0452, :01:006:0453 по вул. Б. Хмельницького у смт Сосниця, за результатами якого встановлено, що фактично на вказаних земельних ділянках розміщено не ринок, а площадка для торгівлі, на якій проводиться розпродаж товарів як продовольчої, так і промислової групи, структура ринку відсутня. На вказаній території підприємці розмістили торгівельні кіоски, павільйони, лотки та палатки в хаотичному порядку. Земельні ділянки використовуються не за цільовим призначення та не відповідають умовам Договору від 27.12.2002 (акт обстеження від 08.12.2020) (а.с. 107).

27.01.2021 приватним нотаріусом Лисенко Н. Б. на підставі Договору від 27.12.2002 , частини технічної документації та рішення Сосницької селищної ради від 26.12.2013 здійснено державну реєстрацію права оренди ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14» земельними ділянками з кадастровим номером :01:006:0452, площею 0,1602 га та з кадастровим номером :01:006:0453, площею 0,3038 га, які розташовані за адресою: смт Сосниця, вул. Б. Хмельницького, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.02.2021.

Оцінка суду.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

У статті 14 Конституції України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2 даної статті право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору).

За приписами ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Щодо визнання недійсним Договору від 27.12.2002.

Пунктом 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки взаємовідносини сторін щодо укладення спірного договору виникли до 01.01.2004, то відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства оцінюється господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладання спірної угоди, тобто до правовідносин щодо укладення договору оренди земельної ділянки від 27.12.2002 застосовуються норми Цивільного кодексу Української PCP, що діяли до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (тут і далі - чинного на момент укладення спірного договору) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Приписами статті 48 Цивільного кодексу Української РСР унормовано, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) умови договору оренди земельної ділянки не можуть суперечити законам України.

Істотними умовами договору оренди земельної ділянки є:

1) об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);

2) термін договору оренди;

3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду);

4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі;

5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

6) існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки;

7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини;

8) відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про плату за землю» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) визначено, що грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі спірного договору, у ньому відсутні такі істотні умови як індексація орендної плати та не зазначено сторону (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини, а отже суд доходить висновку, що Договір від 27.12.2002 відповідно до ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР є неукладеним.

Разом з тим, хоча прокурор у позовній заяві не зазначав про відсутність у спірному договорі істотних умов, а лише вказав про такі обставини у відповіді на відзив, доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права не вважаються зміною підстав позову.

Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15.

Щодо вчинення сторонами спірного договору конклюдентних дій, тобто дій спрямованих на виконання цього договору (фактична передача позивачем спірної земельної ділянки відповідачу, сплата орендної плати за її користування), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Цивільного кодексу Української РСР угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, за приписами ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

Схожі за своїм змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі 145/2047/16-ц.

Враховуючи те, що ч. 1 ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР прямо передбачає умову, за якої договір вважається укладеним, суд доходить висновку, що вчинення сторонами конклюдентних дій не може свідчити про укладення Договору від 27.12.2002, зважаючи на відсутність у ньому зазначених вище істотних умов.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.06.2020 у справі 145/2047/16-ц зазначила, що зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки Договір від 27.02.2002 є неукладеним, цей договір не підлягає визнанню недійсним, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд відхиляє доводи прокурора про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України у зв`язку з нездійсненням його державної реєстрації, невиконання умов договору щодо будівництва ринку, невідповідності наявного торгівельного майданчика на спірній земельній ділянці вимогам щодо облаштування ринків, несплати орендної плати у повному обсязі, надання цієї земельної ділянки в суборенду ФОП Сердюку Ю. В. тощо з огляду на наступне.

За усталеною практикою Верховного Суду позивач, звертаючись з позовом про визнання договору недійсним як такого, що суперечить вимогам законодавства, на підставі загальних норм частини першої статті 203 та статті 215 ЦК України, повинен одночасно послатися на конкретну норму законодавства, якій цей договір не відповідає (яка була порушена в момент його укладення).

Оскільки зазначені прокурором, як він вважає, порушення відповідачем умов спірного договору та норм Закону України «Про оренду землі» фактично відбувались не в момент його укладення, визнання такого договору недійсним не є можливим.

При цьому суд зазначає, що невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.

Прокурором та позивачем не доведено сплату відповідачем орендної плати у меншому розмірі та недоотримання селищною радою коштів у розмірі 126 443,70 грн, оскільки з наданих виписок по рахунку неможливо встановити, у якому саме розмірі від грошової оцінки землі сплачувалась така орендна плата.

При цьому, як зазначав суд вище, вчинення конклюдентних дій, пов`язаних з виконанням договору, не свідчить про його укладення.

Крім того, прокурор зазначав про те, що при укладенні спірного договору не переслідувалась його мета - будівництво ринку.

Правові наслідки укладення договору внаслідок обману, без наміру створити юридичні наслідки або з метою приховати іншу угоду були встановлені у ст. 57, 58 Цивільного кодексу Української РСР.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 57 Цивільного кодексу Української РСР угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Згідно зі ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Однак прокурор жодних доказів на підтвердження укладення відповідачем спірного договору з іншої метою, аніж визначена у цьому договорі, суду не надав.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та визнається учасниками справи, на спірній земельній ділянці розташована торгівельна площадка, на якій розміщені торгівельні кіоски, павільйони, лотки, палатки, що у певній мірі відповідає поняттю ринок.

Щодо здійснення відповідачем 27.01.2021 державної реєстрації права оренди земельних ділянок на підставі спірного договору суд зазначає наступне.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.02.2021 на підставі Договору від 27.12.2002 27.01.2021, частини технічної документації та рішення Сосницької селищної ради від 26.12.2013 приватним нотаріусом Лисенко Н. Б. здійснено державну реєстрацію права оренди ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14» земельними ділянками з кадастровим номером :01:006:0452, площею 0,1602 га та з кадастровим номером :01:006:0453, площею 0,3038 га, які розташовані за адресою: смт Сосниця, вул. Б. Хмельницького.

Проте об`єктом оренди спірного договору є земельна ділянка площею 5897 кв. м, а не земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0452 та :01:006:0453, загальна площа яких становить 0,464 га.

Сосницька селищна рада 26.12.2013 прийняла рішення про поділ земельної ділянки, яка є предметом спірного договору, на земельні ділянки: 0,1602 га; 0,3038 га; 0,1094 га; 0,0234 га, а також вирішила: внести зміни до Договору від 27.12.2002, відповідно до яких відповідачу передаються в оренду земельні ділянки площами 0,1602 га та 0,3038 га»; ТОВ «Шляхо-будівельне управління №14» укласти з Сосницькою селищною радою договори оренди земельних ділянок згідно з діючим законодавством.

Однак такі договори відповідно до рішення Сосницької селищної ради від 26.12.2013 між позивачем та відповідачем укладені не були.

Таким чином, у суду викликає сумнів щодо правомірності дій державного реєстратора зі здійснення державної реєстрації права оренди земельних ділянок за спірним договором, зважаючи нате, що у цьому договорі вказаний інший об`єкт оренди.

Проте такі дії державного реєстратора можуть бути предметом розгляду у іншому порядку під час розгляду скарги, поданої до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або окремого позову у суді.

Щодо вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Прокурор, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14" повернути Сосницькій селищній раді земельну ділянку площею 5897 кв. м, яка розташована за адресою вул. Б. Хмельницького, смт Сосниця, шляхом підписання акту приймання-передавання.

При цьому, як зазначено у рішенні Сосницької селищної ради від 26.12.2013 та визнається сторонами, вказана земельна ділянка була поділена на чотири земельні ділянки площами 0,1602 га; 0,3038 га; 0,1094 га; 0,0234 га.

Проте технічної документації щодо поділу цієї земельної ділянки суду не надано, а в матеріалах справи наявні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише щодо двох з цих земельних ділянок - з кадастровим номером :01:006:0452, площею 0,1602 га та з кадастровим номером :01:006:0453, площею 0,3038 га.

При цьому, матеріалами обстеження від 08.12.2020 підтверджується використання лише двох земельних ділянок з кадастровими номерами :01:006:0452, :01:006:0453.

Також безпосередньо учасники справи визнали обставини щодо фактичного користування відповідачем саме цими двома земельними ділянками :01:006:0452, :01:006:0453), а інші дві земельні ділянки не використовуються відповідачем, тому що є частиною проїжджої дороги, тротуару.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Доказів перебування на праві власності будь-яких об`єктів нерухомості на спірній землі суду також не надавалось.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що спірний договір є неукладеним, а відповідач фактично використовує лише земельні ділянки з кадастровим номером :01:006:0452, площею 0,1602 га та з кадастровим номером :01:006:0453, площею 0,3038 га, саме ці земельні ділянки, а не земельна ділянка площею 5897 кв. м, підлягають поверненню позивачу.

За наведених обставин, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спірний договір був підписаний внаслідок неправомірних дій обох сторін в однаковій мірі, тобто як відповідача, так і позивача, суд вважає, що судовий збір, сплачений за за позовну вимогу про визнання недійсним Договору від 27.12.2002, маю бути покладений на позивача та відповідача у рівних частинах.

Враховуючи те, що позов в частині зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку задоволено частково (повернуто дві з чотирьох новостворених земельних ділянок), судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, тобто 50% від сплаченої прокурором суми судового збору за подання цієї вимоги.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14" (, вул. Любецька, 35, м. Чернігів, 14021) повернути Сосницькій селищній раді (, вул. Лесі Українки, 3, смт Сосниця, Чернігівська область, 16100) земельні ділянки з кадастровими номерами :01:006:0452, площею 0,1602 га, та :01:006:0453, площею 0,3038 га, які розташовані за адресою вул. Б. Хмельницького, смт Сосниця, Чернігівська область, шляхом підписання акту приймання-передавання.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14" (, вул. Любецька, 35, м. Чернігів, 14021) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору.

4. Стягнути з Сосницької селищної ради (, вул. Лесі Українки, 3, смт Сосниця, Чернігівська область, 16100) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 1051,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. У решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 16.02.2021.

Суддя В. В. Шморгун