ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021м. ДніпроСправа № 904/5800/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м. Жовті Води Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергопрогрес", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 251 752 грн. 70 коп. за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого окремого індивідуально-визначеного майна та надання експлуатаційних та комунальних послуг орендарю від 20.01.2013 № 015

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Свириденко Д.І., довіреність № 11 від 11.01.2021, адвокат; Лавриненко О.І., довіреність №12 від 11.01.2021, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Жовтоводськтепломережа" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 13.10.2020 № 1020/20, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергопрогрес" заборгованість в сумі 251 752 грн. 70 коп., з яких: 151 620 грн. 38 коп. - основний борг, 79 321 грн. 90 коп. - пеня, 8 773 грн. 43 коп. - 3 % річних, 12 036 грн. 99 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого окремого індивідуально-визначеного майна та надання експлуатаційних та комунальних послуг орендарю від 20.01.2013 № 015/13, в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою господарського суду від 30.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 01.12.2020.

30.11.2020 на електронну адресу суду та 02.12.2020 засобами поштового зв`язку позивачем подано клопотання від 30.11.2020 № 1148/20, в якому повідомив суд про сплату відповідачем основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп. після звернення позивача із даним позовом до суду, просив закрити провадження в частині стягнення з відповідача 151 620 грн. 38 коп. основного боргу; стягнути з відповідача 79 321 грн. 90 коп. пені, 8 773 грн. 43 коп. 3 % річних, 12 036 грн. 99 коп. інфляційних втрат; понесені позивачем судові витрати покласти на відповідача; підготовче засідання провести без участі представника позивача.

04.12.2020 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 01.12.2020.№ 85, в якому просив відмовити у стягненні основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп., зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню у сумі 79 321 грн. 90 коп. на 99%. В обґрунтування заперечень зазначив, що в супереч меті і сенсу укладення договору №015/13 - підтримання у належному стані будівель, де знаходиться орендоване відповідачем за договором №043/12 обладнання, позивач ніяких ремонтних робіт не виконував, не дивлячись на попередні платежі, що призвело до аварійного стану цих будівель. Так, в період з 31.01.2019 по 01.02.2019 відбулося обвалення будівельних конструкцій будівлі Головного корпусу ТЕЦ, балансоутримувачем якого є позивач, і які він за договором № 015/13 зобов`язався утримувати в належному стані. Звернення відповідача до позивача та міського голови м. Жовті Води ситуацію не змінили. Вважає, що через бездіяльність позивача відповідач з лютого 2019 втратив можливість використання орендованого за договором №043/12 обладнання. Тобто, позивачем не були надані належні послуги за договором № 015/13, тому стягнення плати, а тим більш санкцій за ненадані послуги та неможливість відповідача через це користуватися орендованим за договором №043/12 обладнанням, є безпідставним та підлягає відхиленню.

Крім того, починаючи з жовтня 2017 по квітень 2020 позивач вибірково реєстрував податкові накладні по договірним сплатам відповідача, що призвело до втрати відповідачем податкового кредиту на загальну суму 824 485,00 грн., тобто збиткам. Таким чином, на думку відповідача, недобросовісна поведінка позивача передувала у часі виникненню заборгованості відповідача та фактично була спричинена нанесенням вказаних збитків.

Зазначає, що 23.10.2020 та 18.11.2020 ним сплачено на користь позивача 174 580 грн. 31 коп. і ця сума більша ніж заявлена позивачем до стягнення та за таких умов вимога про стягнення суми основного боргу не підлягає задоволенню.

Стверджує, що за умов тривалого і триваючого невиконання позивачем своїх зобов`язань, ступеня виконання зобов`язання відповідачем, заявлена позивачем вимога про стягнення пені у сумі 79 321 грн. 90 коп. є неспівмірною та такою, що за наявних обставин не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Також, на думку відповідача, вимога про стягнення пені заявлена з порушенням строку позовної давності, а тому підлягає відхиленню з цієї підстави.

Із посиланням на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 99%; у стягненні основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп. відмовити повністю.

01.12.2020 підготовче засідання не відбулось через перебування судді Рудь І.А. на самоізоляції.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 10.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначене на 12.01.2021.

17.12.2020 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в який на спростування заперечень відповідача зазначив, що:

- позивач за договором № 015/13 від 20.01.2013 не надає та не пред`являє відповідачу до сплати витрати, пов`язані із проведенням ремонтних робіт будівель, у яких знаходиться орендоване відповідачем майно. За таких обставин, твердження відповідача про те, що одержана позивачем плата за спірним договором не використовувалась останнім на ремонт будівлі головного корпусу ТЕЦ, а отже використовувалася не за призначенням, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки послуги, які надавалися у спірному періоді відповідачу позивачем складаються виключно із послуг, які зазначені у Методиці розрахунку щомісячних платежів для відшкодування Балансоутримувачу експлуатаційних витрат, витрат на ремонт об`єктів оренди та комунальні послуги;

- у спірному періоді позивач зареєстрував усі податкові накладні під час виконання зобов`язань за договором № 015/13 від 20.01.2013. Посилання відповідача на відсутність реєстрації позивачем податкових накладних за договором № 043/12 від 21.12.2012 є недоречним, оскільки спір за цим договором наразі судом не розглядається. Крім того, з урахуванням приписів абз. 5 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, відповідач має право включити до податкового кредиту за звітний місяць усі податкові накладні, які зареєстровано з порушенням строку такої реєстрації;

- дійсно, платіжними дорученнями від 23.10.2020 та 18.11.2020 відповідач перерахував позивачу суми у розмірі 60 655,87 грн. та 113 924,44 грн. відповідно, що загалом складає 174 580,31 грн. поряд із заявленою сумою основного боргу у розмірі 151 620,38 грн. Водночас, сторонами у справі не заперечується та визнається та обставина, що на час розгляду справи судом договір № 015/13 від 20.01.2013 діє та сторони договору продовжують виконувати за ним свої зобов`язання; отже, відповідач продовжує сплачувати грошові кошти за надані послуги поза межами спірного періоду Таким чином, відповідач розрахувався із позивачем за надані у спірному періоді послуги за договором № 015/13 від 20.01.2013 у повному обсязі.

- зважаючи на те, що розрахунок у спірному періоді відповідач провів поза межами строків, встановлених п. п. 4.2. та 4.6. договору № 015/13 від 20.01.2013, позивачем правомірно нараховані пеня, 3% річних, втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 28.01.2021.

27.01.2021 на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача.

Того ж дня відповідач подав до суду заперечення від 25.01.2021 № 5800/2, в яких зазначив, що пеня нарахована позивачем із пропуском строку спеціальної позовної давності та з порушенням норм ч. 6 ст. 233 ГК України. Просив зменшити пеню на 99%.

У судове засідання 28.01.2021 позивач явку повноважного представника не забезпечив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки останній про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно із поданим клопотанням просив розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні 28.01.2021 представники відповідача проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2013 між Комунальним підприємством "Жовтоводськтепломережа" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергопрогрес" (орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого окремого індивідуально-визначеного майна та надання експлуатаційних та комунальних послуг орендарю № 015 (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1 договору якого балансоутримувач забезпечує обслуговування та ремонт приміщень, в яких знаходиться орендоване окреме індивідуально-визначене майно, що передане в оренду ТОВ "Компанія Енергопрогрес" та знаходиться за адресою: м. Жовті Води, вул.. Залізнична, 15 (надалі об`єкт оренди), а також утримання прилеглої території, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної об`єктами оренди площі в приміщеннях.

Орендар 100% користується об`єктами, що передані в оренду та визначені в договорі оренди окремого індивідуально-визначеного майна КП "Жовтоводськтепломережа" № 043/12 від 21.12.2012 з додатками.

Згідно із п. 2.1 договору Балансоутримувач зобов`язується забезпечити:

2.1.1. виконання всього комплексу робіт, пов`язаних з обслуговуванням та утриманням приміщень, в яких розташовані об`єкти оренди та прилеглої території, створення необхідних умов здійснення господарської діяльності, згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями та спорудами.

Перелік таких робіт та послуг визначено у п. 1 „Методики розрахунку щомісячних платежів для відшкодування Балансоутримувачу експлуатаційних витрат, витрат на ремонт об`єктів оренди, та комунальні послуги" (додаток №1), порядок та умови їх оплати встановлюються цим договором.

2.1.2. надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами;

2.1.1. інформування орендаря про зміни витрат на утримання приміщень, в яких розташовані об`єкти оренди і тарифу на послуги.

За змістом п. 2.2 договору орендар, зокрема, зобов`язується:

2.2.1. дотримуватись вимог установлених правил користування приміщеннями, в яких розташовані об`єкти оренди.

2.2.4. не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі виставленого рахунку вносити плату на рахунок блансоутримунача. При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 3.1 договору балансоутримувач має право при зміні тарифів на комунальні послуги в односторонньому порядку змінити суму плати відповідно вартості комунальних послуг. Повідомлення орендарю проводиться шляхом направлення йому рахунку за звітний період із зміненою (новою) місячною сумою (пп. 3.1.2).

У п. 4.1 договору сторони узгодили, що вартість щомісячного платежу визначається в розрахунку послуг, складному згідно із таблицею додатка № 1 до цього договору.

Орендар не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, вносить оплату наданих послуг на рахунок балансоутримувача. Підставою для оплати є рахунок (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 4.3 договору балансоутримувач при виставленні рахунку на оплату наданих послуг за розрахунковий період додає до рахунку акт виконаних робіт. У разі відсутності письмових заперечень з боку орендаря за фактом виконання робіт по даному договору протягом 5 днів з моменту отримання рахунку і акту виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими орендарем і підлягають оплаті.

Відповідно до п. 4.4. договору оплата проводиться грошовими коштами шляхом їх перерахунку на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

При несвоєчасному внесенні плати, орендар сплачує пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення (п. 4.6 договору).

За умовами п. 6.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та укладено строком на строк дії договору оренди № 043/12 від 21.12.2012.

Додатковими угодами від 01.02.2014 № 1, від 01.06.2015 № 3, від 21.09.2015 № 4, від 01.10.2015 № 5, від 01.02.2016 № 6, від 29.04.2016 № 7, від 30.11.2016 № 8, від 02.01.2018 № 10, від 02.01.2019 № 11 та 02.01.2020 № 12 сторонами вносилися зміні до „Методики розрахунку щомісячних платежів для відшкодування Балансоутримувачу експлуатаційних витрат, витрат на ремонт об`єктів оренди, та комунальні послуги" (додаток №1), зокрема щодо кількості складу персоналу балансоутримувача, задіяного на обслуговуванні об`єктів спільного використання, середньомісячної зарплати персоналу, прямих витрат по підрахуванням на соціальні заходи тощо.

На виконання умов договору позивачем виставлені до сплати відповідачу рахунки для відшкодування експлуатаційних та комунальних витрат, понесених балансоутримувачем у період з червня 2017 по квітень 2019, з вересня 2019 по квітень 2020. Належне виконання балансотуримаувачем умов договору підтверджується також двосторонніми актами здачі-приймання робіт (надання послуг) у спірному періоді (т.1, а.с. 32-111).

Водночас, господарський суд зазначає, що надані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за жовтень 2017, січень-квітень 2019, вересень-грудень 2019, січень-квітень 2020 з боку відповідача не підписані. При цьому, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження направлення позивачу письмових заперечень за фактом виконання робіт по договору, відповідно до умов п. 4.3.

В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач не здійснив оплату експлуатаційних та комунальних витрат, понесених балансоутримувачем у спірному періоді, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 151 620 грн. 38 коп.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією від 28.05.2020 № 398/20, в якій вимагав сплатити заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого окремого індивідуально-визначеного майна та надання експлуатаційних та комунальних послуг орендарю від 20.01.2013 № 015 у загальні сумі 243 471 грн. 94 коп., з яких: 151 619 грн. 98 коп. основний борг, 72 276 грн. 75 коп. пеня, 7 078 грн. 60 коп. 3% річних, 12 496 грн. 61 коп. інфляційні втрати (т.1, а.с. 116-121).

У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 03.07.2020 № 51не погодився із розрахованою позивачем сумою заборгованості та штрафних санкцій (т.2, а.с. 19-20).

Відповідно до умов п. 4.6 договору позивач нарахував до сплати відповідачу пеню у загальній сумі 79 321 грн. 90 коп. за період з 11.07.2017 по 09.10.2020.

Із посиланням на норми ст.. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 8 773 грн. 43 коп. за період з 11.07.2017 по 09.10.2020 та інфляційні втрати у розмірі 12 036 грн. 99 коп. за вказаний період.

Після звернення позивача із даним позовом до суду відповідач здійснив оплату основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 23.10.2020 № 1773, від 18.11.2020 № 1793 (т.2, а.с. 3, 4).

Доказів оплати решти спірної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, виконання відповідачем обов`язку з відшкодування позивачу експлуатаційних та комунальних витрат, понесених балансоутримувачем, наявність прострочення виконання такого обов`язку, строк дії договору тощо.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого окремого індивідуально-визначеного майна та надання експлуатаційних та комунальних послуг орендарю від 20.01.2013 № 015, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з огляду на умови п. 4.2 договору, строк оплати послуг балансоутримувача є таким, що настав, проте відповідачем своєчасно не вносилися кошти на відшкодування експлуатаційних та комунальних витрат, понесених балансоутримувачем.

Отже, порушення відповідачем умов спірного договору підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Водночас,сторонами до матеріалів справи надані докази на підтвердження оплати відповідачем основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп., після звернення позивача із даним позовом до суду, тому грошові зобов`язання відповідача у вказаній сумі в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи судом є припиненими Таким чином, між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлено, що останнім при розрахунку не враховані приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, у зв`язку із за перерахунком суду до стягнення з відповідача підлягають 3% річних в сумі 8 589 грн. 87 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, судом було перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що розмір вказаних нарахувань є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі.

Отже, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання має місце, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 12 036 грн. 99 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 79 321 грн. 90 коп. господарський суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку пені, судом встановлено, що останнім не дотримано вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та невірно визначено періоди нарахування пені.

Разом з тим, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, викладену у відзиві на позов, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовується загальні та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлені цим Кодексом.

Отже, до майново-господарських зобов`язань, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь іншої сторони або утриматися від певної дії) має застосовуватися позовна давність, строки якої визначені Цивільним кодексом України.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 Цивільного кодексу України, а саме, строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено судом, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом 22.10.2020, про що свідчить штамп відділення поштового зв`язку на поштовому конверті (т.1, а.с. 137. Проте, із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності, позивач до суду не звертався, доказів пропущення строку позовної давності з поважних причин позивачем до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що з вимогами про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 11.07.2017 по 21.10.2019 позивач звернувся до суду після закінчення перебігу терміну встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені приписи законодавства та подану відповідачем заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, позовні вимоги в частині стягнення пені, нарахованої позивачем за період з 11.07.2017 по 21.10.2019 задоволенню не підлягають.

За розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає пеня за загальний період з 22.10.2019 по 09.10.2020 в сумі 3 748 грн. 66 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Водночас, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення нарахованої позивачем пені до 99%, з огляду на таке.

В обґрунтування вказаної заяви, викладеної у відзиві на позов, відповідач посилається на повну сплату основного боргу, порушення позивачем обов`язку з реєстрації податкових накладних, через що відповідачем втрачено податковий кредит, неналежний стан капітального характеру будівлі, де розташоване орендоване майно і за стан якого відповідальний позивач тощо. Крім того, відповідач вказує, що втрати позивача покриваються інфляційними та 3% річних; останнім не надано доказів понесених позивачем збитків або порушення інтересів третіх осіб.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Суд зазначає, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.

Здійснивши аналіз підстав, якими відповідач обґрунтовує подану заяву, враховуючи заперечення позивача, господарський суд зазначає, що вказані відповідачем обставини не надають право суду на зменшення розміру неустойки, а отже не можуть бути підставою для зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

Враховуючи викладене, а також те, що розмір пені, що підлягає стягненню за розрахунокм суду є невеликим порівняно із сумою несвоєчасно здійсненої оплати, відповідач в обґрунтування своїх вимог та заперечень не надав суду поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку і невідповідності розміру пені наслідкам порушення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 748 грн. 66 коп. пені, 8 589 грн. 87 коп. 3% річних, 12 036 грн. 99 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп. провадження підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо несвоєчасної реєстрації позивачем податкових накладних та неналежного стану орендованих відповідачем приміщень, судом відхиляються, оскільки не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, оскільки провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 151 620 грн. 38 коп. судом закрито, за приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, судовий забір в сумі 2 274 грн. 31 коп. підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду, у разі подання відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергопрогрес" основного боргу в сумі 151 620 грн. 38 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Енергопрогрес" (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Залізнична, буд. 15-28, ) на користь Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул.. 8 Березня, буд. 42, ) 3 748 грн. 66 коп. (три тисячі сімсот сорок вісім грн.. 66 коп.) пені, 8 589 грн. 87 коп. (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять грн.. 87 коп.) 3% річних, 12 036 грн. 99 коп. (дванадцять тисяч тридцять шість грн.. 99 коп.) інфляційних втрат, 365 грн. 63 коп. (триста шістдесят п`ять грн. 63 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 08.02.2021

Суддя І.А. Рудь