ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Справа№ 910/5075/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020

у справі №910/5075/20 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергоресурси"

про стягнення 84 994,28 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергоресурси" про стягнення 84 994,28 грн заборгованості за договором поставки від 09.01.2020 № 148, в тому числі: 82 538,40 грн основного боргу, 304,45 грн 3 % річних та 2 151,43 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки від 09.01.2020 № 148 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 82 538,40 грн. Разом з цим, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 304,45 грн 3 % річних та 2 151,43 грн пені.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження поставки товару, які є підставою для проведення оплати.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20, яке обґрунтоване тим, що копію повного тексту рішення скаржником отримано засобами поштового зв`язку 11.09.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа №016, яке знаходиться в матеріалах справи.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що згідно електронного листування між сторонами, відповідачем не оспорювалась та не заперечувалась заборгованість, яка є предметом цього позову.

Узагальнений виклад позицій відповідача

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №910/5075/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5075/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю.,Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Шаптали Є.Ю., Тарасенко К.В. Вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" (за договором - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеценергоресурси" (за договором - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 148 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього договору поставляти продукцію, визначену цим договором та додатками до нього, а покупець зобов`язується в порядку і на умовах цього договору приймати та оплачувати таку продукцію (далі - товар).

Відповідно до пункту 1.2. договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються за згодою сторін у замовленні, видатковій накладній, рахунку на оплату.

Згідно з пунктами 2.8., 2.10. договору право власності на поставлений товар переходить до покупця в момент отримання його за видатковою накладною від постачальника (перевізника). У момент приймання товару покупець повинен надати постачальнику довіреність на отримання ТМЦ та видаткову накладну, підписані повноважним представником покупця і скріплені печаткою. Зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним з моменту передачі покупцю товару по видатковій накладній.

За умовами пункту 5.1. договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем у місці погодженому з постачальником згідно вимог чинного законодавства.

Пунктом 6.5. договору встановлено, що покупець сплачує 100 % вартості товару протягом 20-ти банківських днів з моменту отримання товару за відповідним замовленням.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2020 (пункт 12.1. договору).

На підтвердження здійснення поставки згідно договору поставки від 09.01.2020 № 148 позивачем долучено до позовної заяви видаткові накладні від 22.01.2020 № 26 на суму 14 810,40 грн та від 22.01.2020 № 27 на суму 67 728,00 грн, експрес-накладні від 22.01.2020 № 7 та від 22.01.2020 № 1577, рахунки на оплату від 15.01.2020 № 41 на суму 14 810,40 грн та від 15.01.2020 № 42 на суму 67 728,00 грн, а також витяг з електронного листування з відповідачем.

Проте, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач належним чином не виконав вказані положення договору поставки №148 від 09.01.2020 щодо оплати поставленого товару, що і призвело до виникнення даного спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Укладений сторонами у справі договір є за своєю правовою природною договором поставки.

За змістом статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 вказаного Кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Досліджуючи умови договору, судова колегія зазначає, що у розділі 5 "Умови передачі товару" сторони узгодили, що у разі підписання представником покупця видаткової накладної, вважається, що товар прийнятий покупцем і у нього не має претензій щодо його асортименту, комплектності, кількості і якості, крім виявлення покупцем прихованих недоліків товару. У цьому випадку сторонами складається Акт з переліком таких недоліків. Питання повернення, заміни неякісного, некомплектного товару вирішується згідно законодавства України (п. 5.4. договору).

Разом з цим, колегія суддів зауважує на тому, що в долучених до матеріалів справи видаткових накладних за №26 та №27 від 22.01.2020 відсутній підпис уповноваженої особи на отримання товару ТОВ "Спеценергоресурси", а також печатка підприємства. За таких обставин означені видаткові накладні не є належними доказами на підтвердження поставки ТОВ "Ахіллес-буд" товару за договором поставки №148 від 09.01.2020, з огляду на наступне.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. При цьому, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року, встановлено такі ж вимоги до первинних документів, а саме: первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті чи електронні підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи викладене, лише первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт надання послуг, тощо. Для надання документу юридичної сили й доказовості він повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, зокрема, підписи та скріплення печаток обох сторін.

Такої правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що видаткові накладні від 22.01.2020 № 26 на суму 14 810,40 грн та від 22.01.2020 № 27 на суму 67 728,00 грн не підтверджують здійснення між сторонами господарської операції та отримання відповідачем товару від позивача.

Посилання позивача на електронне листування між сторонами щодо відсутності заперечень зі сторони відповідача про наявність заборгованості, колегію суддів оцінюється критично, оскільки вказане листування не є первинним документом, який би спростовував факт не отримання відповідачем відповідного товару за вищезгаданим договором.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що позивачем не були дотримані вимоги процесуального законодавства щодо подання належних і допустимих письмових доказів на підтвердження отримання відповідачем поставленого позивачем товару, направленого новою поштою за експрес-накладною від 22.01.2020 № 7 та експрес-накладною від 22.01.2020 № 1577.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено існування основної заборгованості у розмірі 82 538,40 грн, оскільки такі твердження позивача спростовуються вищенаведеними доказами по справі. А тому, місцевий господарський суд прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 82 538,40 грн.

З урахуванням того, що стягнення пені та 3% річних є похідними вимогами від стягнення основної заборгованості, у задоволенні яких відмовлено, такі вимоги також не підлягають задоволенню.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахіллес-буд" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 у справі №910/5075/20 - без змін.

Матеріали справи №910/5075/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко