ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3290/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Харчові технології "Соняшник" (62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Транспортний, 6 "Д"; ідент. код 31466080)

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сварог" (08292, Київська обл., місто Буча, вул. Рози Люксембург, 3/23; ідент. код 38802297)

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 29400,00 грн.

за участю представників:

позивач - не з`явився

відповідач не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Харчові технології "Соняшник", 12.10.2020 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сварог" (відповідач), в якому просить суд: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО- ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "СВАРОГ" виконати свій обов`язок в натурі та забрати з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Харчові технології "Соняшник" своє майно, що було передане за Договором зберігання від 12 вересня 2016 року згідно Актів прийому-передачі майна від « 14» вересня 2016 р., « 16» грудня 2016 р., « 20» грудня 2016 р., « 27» січня 2017 р.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "СВАРОГ" грошові кошти у розмірі 29400,00 грн. Крім того, просить покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на порушенням відповідачем умов договору зберігання від 12 вересня 2016 року та наголошує, що з метою збереження майна ТОВ "НВП "СВАРОГ" позивачем були вчинені неминучі та необхідні дії, а саме укладено Договори надання послуг № 859 та № 860 від 30 жовтня 2018 року, відповідно до яких Фізична особа підприємець Жук Віктор Сергійович взяв на себе зобов`язання виконати роботи по завантаженню обладнання інфрачервоної сушки, а також комплектуючих до неї у морські контейнери на території ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК", за що позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 29400,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.10.2020 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3290/20, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 11.11.2020 у справі було задоволено клопотання відповідача в частині відкладення підготовчого засідання та в частині продовження строку для подання відзиву на позовну заяву та постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання в порядку ч. 2 ст. 183 ГПК України на 01.12.2020 р. об 11:00 та продовження строку для подання відзиву на позов на 15 днів з дня постановляння відповідної ухвали.

У підготовчому засіданні 01.12.2020 р. було постановлено: протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 14.01.2021 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України і протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 15.12.2020 р. о 12:00.

11.12.2020 р. відповідача надано до суду відзив на позов (вх. 29008), який досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 15.12.2020 р. було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 13.01.2021 р. о 12:00.

У судовому засіданні 13.01.2021 р. було задоволено клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 26.01.2021 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України до "26" січня 2021 р. о 12:00 год.

У судовому засіданні 26.01.2021 р. було відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки в порушення приписів ст. 74 ГПК України до клопотання не надано жодних доказів на підтвердження обставин викладених у клопотанні, як і не надано доказів того, що нез`явлення представника відповідача перешкоджає розгляду справи по суті та постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 02.02.2021 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, до 02.02.2021 р. о 12:00 год.

Позивача явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, у наданій 02.02.2002 на електронну адресу суду заяві (вх. 542), просить судове засідання провести без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, у наданому 01.02.2021 до канцелярії суду клопотанні (вх. 2422), позивач просить суд відкласти розгляд справи з посиланням на ту обставину, що представник ТОВ "НВП "Сварог" адвокат Волинський Олег Вікторович здає повторний аналіз на "COVID-19" та не може бути присутнім в судовому засіданні. Одночасно у клопотанні наголошено, що зміна адвоката на іншого є недоцільною, так як саме він займається кримінальним провадженням та паралельно веде справу в Господарському суді, які пов`язані між собою, тож знає всі нюанси даної справи.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, призначеної до розгляду по суті, відмовляє у його задоволенні з огляду на те, що відповідач не обмежений законодавством при виборі особи, уповноваженої представляти його інтереси та відповідачем не доведено, що неможливість представника відповідача з`явитися у судове засідання перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому судом враховано, що сторонам було надано достатньо часу для реалізації належних сторонам прав на висловлення своїх правових позиції по справі та доведення їх доказами, зокрема у підготовчому засіданні яке тривало з 16.10.2020 по 15.12.2020 р. було надано достатньо часу відповідачу для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та інших доказів, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно у клопотанні про відкладення розгляду справи не назначено обставин які перешкоджають розгляду справи по суті та не наведено доказів, які можуть бути подані у майбутньому та не були надані до суду у встановлений законом строк з об`єктивних причин.

У підготовчому засіданні та у наданому до матеріалів справи відзиві на позов (вх. 29008) відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі наголошуючи, що у відповідача відсутні як фактичні (відсутність комплектного зібраного обладнання на території позивача) так і юридичні (відсутність права власності на окремі комплектуючі комплексу) можливості забрати спірне обладнання, оскільки обладнання яке передане за договором зберігання від 12 вересня 2016 року, а саме зазначене в актах приймання передачі від 14.09.16, 16.12.16, 20.12.16, 27.01.17 є частиною обладнання яке мало бути використане TOB НВК "Сапро" яке в інтересах ТОВ "ВП "Нікко-Софі" мало здійснити виготовлення обладнання для відповідача згідно договору №7-к-15 від 27.10.2015 р. у вигляді робочої «Мінізавод для інфрочервоної сушки». При цьому, відповідач наголошує, що право власності на данні комплектуючі речі у відповідача відсутнє, адже йому по Договору № 7- л-15 від 27.10.2015 р. мали бути передані вже готові робочі вузли та агрегати, але після здійснення оплати відповідачем на рахунок ТОВ "ВП "Нікко-Софі", посадові особи останнього заволоділи грошовими коштами відповідача у зв`язку з чим відкрите і триває кримінальне провадження № 0001554 від 24.06.2019р. за ч. 4 статті 190 Кримінального кодексу України. Також, як зазначає сам позивач в одному з листів, адресованому ТОВ НВК "САПРО" і відповідачу: з 12.09.2016 року по 31.12.2017 року між позивачем і ТОВ НВК "Сапро" укладений договір зберігання саме того обладнання яке зазначене у помилково підписаному договорі зберігання позивача з відповідачем на який посилається відповідач у своїй позовній заяві. Далі як зазначав позивач, 06.03.2017 року ТОВ НВК "Сапро" з позивачем уклало договір оренди № 128/746 для виконання робіт по монтажу обладнання строком до 31.05.2017, який був подовжений до 31.12.2017 року для проведення робіт по доопрацюванню агрегата до робочого стану. Таким чином договір зберігання був укладений між відповідачем та позивачем помилково, адже все обладнання належить ТОВ НВК "Сапро", а відповідач не є власником обладнання, проте був заінтересованою стороною адже йому мало б бути передано в результаті готовий зібраний агрегат, але наразі відповідач є потерпілою стороною у кримінальному провадженні №0001554 від 24.06.2019р за ч. 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

В свою чергу, позивач у наданих письмових поясненнях (вх. 5318) зазначає, що аргументи відповідача є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивач не є стороною Договору № 7-к-15 підряду на розробку, виготовлення і монтаж обладнання від 27.10.2015 р., укладеного між відповідачем та ТОВ "ВП "Нікко-Софі", жодних зобов`язань за цим договором на себе не брав, а тому виконання відповідачем свої зобов`язань перед позивачем за укладеним між ними договором зберігання не може залежати від існування інших договірних зобов`язань відповідача. При цьому позивач наполягає, що предметом даного позову є зобов`язання відповідача виконати умови договору зберігання від 12 вересня 2016 року та забрати своє майно; позивач належним чином виконав своє зобов`язання зі зберігання, строк договору закінчив свою дію, однак відповідач всупереч вимогам ЦК України та договору не забирає своє майно у позивача, у зв`язку з чим позивач вимушений нести додаткові необґрунтовані витрати, зокрема позивачем були понесені необхідні витрати у розмірі 29400,00 грн., враховуючи що передане відповідачем на зберігання майно, складається з металевих деталей, запчастин та електронних мікросхем, які можуть піддаватися впливу зовнішніх факторів (дощ, сніг, зміна температури, корозія), то подальше перебування інфрачервоної сушилки та іншого майна відповідача на відкритому повітрі, без певного захисту могло призвести до його передчасного пошкодження/псування. Тому, ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК" було укладено договори надання послуг № 859 та № 860 від 30 жовтня 2018 року, відповідно до яких Фізична особа підприємець Жук Віктор Сергійович взяв на себе зобов`язання виконати роботи по завантаженню обладнання інфрачервоної сушки, а також комплектуючих до неї у морські контейнери на території ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК"; за ці послуги позивач сплатив - 29400,00 грн. Такі витрати позивача були неминучими та унеможливили псування майна, за яке був відповідальний позивач при безоплатному зберіганні.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини сторін виникли на підставі, укладеного 12 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Харчові технології "Соняшник" (позивач, зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сварог" (відповідач, поклажодавець) договору зберігання, відповідно до п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, поклажодавець передає, а зберігай приймає на зберігання протягом строку цього договору згідно актів прийому-передачі майна, які є невід`ємною частиною цього Договору, майно, що належить Поклажодавцю.

Згідно п. 1.2. договору зберігання за цим договором є безоплатним.

За змістом п. 2.1.1 договору, зберігач зобов`язався вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання.

В свою чергу, поклажодавець зобов`язався забрати у зберігана майно до закінчення строку цього договору (п. 3.1.2. договору).

Відповідно до п. 6.2 договору, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 нього Договору та закінчується 31 грудня 2017 р.

Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством України, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору (п. 6.4. договору).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Актах приймання-передачі відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання майно:

- на підставі акту від 14.09.2016 р.: Частотомір SV022iGA-4 - шт. 5, Редуктор FRAME MS2 90S-4 шт. 1;

- на підставі акту від 16.12.2016 р.: циклони шт. 2;

- на підставі акту від 20.12.2016 р.: Кроковий вібропросіювач шт.1, Роторний диспергатор шт. 1, Дисковий подрібнювач роторний шт. 1, Калоріфер шт. 1, Шнек у зборі шт. 1, Контейнер шт. 2, Шафа управління шт. 1, Вентилятори шт. 2;

- на підставі акту від 27.01.2017 р.: Обладнання інфрочервоне сушильне шт. 1.

Як вказує позивач, ним належним чином виконані взяті на себе зобов`язання щодо збереження переданого майна, натомість відповідач, як поклажодавець за спірним договором, після закінчення строку дії Договору (31 грудня 2017 р.) не забрав у зберігана - TOB ІК "ХТ СОНЯШНИК" передане на безоплатне зберігання майно, чим порушив свої господарські та договірні зобов`язання.

Крім того, позивачем на виконання приписів п. 2.1.1 та п. 4.2 договору, беручи до уваги специфіку майна, що складається з металевих деталей, запчастин та електронних мікросхем, які можуть піддаватися впливу зовнішніх факторів (дощ, сніг, зміна температури, корозія), було прийнято рішення про завантаження майна відповідача у морські контейнери задля запобіганню його можливому псуванню або пошкодженню.

Тому, 30 жовтня 2018 року між ТOB ІК "ХТ СОНЯШНИК" та Фізичною особою підприємцем Жук Віктором Сергійовичем було укладено Договори надання послуг № 859 та № 860 (а.с. 20-24), відповідно до яких Фізична особа підприємець Жук Віктор Сергійович взяв на себе зобов`язання виконати роботи по завантаженню обладнання інфрачервоної сушки, а також комплектуючих до неї у морські контейнери на території ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК".

Пунктами 1.2., 1.3. Договорів надання послуг № 859 та № 860 визначено, що початок робіт за договором - з моменту підписання даного Договору, закінчення робіт за договором - 10 листопада 2018 р.

Згідно з п. 2.1. Договору надання послуг № 859 від 30.10.2018 р., вартість робіт складає 14 400,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. Договору надання послуг № 860 від 30.10.2018 р., вартість робіт складає 15 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.10.2018 р. р. ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК" у повному обсязі оплатило ФОП Жук В.С. послуги за Договорами № 859 та № 860 від 30.10.2018 р. у розмірі 14 400,00 грн. та 15 000,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку № 134 ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК", що надана ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с. 25).

Таким чином, позивач підтверджує, що ним понесені фактичні витрати зі зберігання переданого та своєчасно не отриманого відповідачем майна після закінчення дії договору зберігання у загальному розмірі 29400,00 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач звернувся до суду з вимогою щодо виконання свого обов`язку поклажодавцем в натурі на виконання приписів п. 3.1.2 договору та ст. 948 ЦК України і забрати від зберігача майно, передане на зберігання та з вимогою про відшкодування понесених позивачем витрат на зберігання цього майна, в порядку приписи ч. 3. ст. 947 ЦК України, у розмірі 29400,00 грн., що були вчиненні позивачем з метою належного зберігання майна та запобіганню його псуванню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодекс України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 Цивільною кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким. що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України, стаття 202 ГК України).

За правовою природою укладений між сторонами Договір від 12.09.2016 є договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Як свідчать матеріали справи, відповідач зобов`язався забрати у позивача майно до закінчення строку цього договору, тобто до 31.12.2017 р. (п. 3.1.2, п. 6.2 договору.

Доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань за спірним договором або вмотивованих заперечень проти фактів доведених позивачем, відповідачем до матеріалів справи не надано. При цьому суд погоджується з твердженнями позивача, що виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за укладеним між ними договором зберігання не може залежати від існування інших договірних зобов`язань відповідача.

Згідно зі ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

У відповідності до ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 948 Цивільного кодексу України, поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З метою досудового врегулювання спору між сторонами щодо виконання зобов`язання за Договором, 20 лютого 2020 року ТОВ ІК «ХТ СОНЯШНИК» надіслало на юридичну адресу Відповідача - Лист-вимогу № 1 від 20 лютого 2020 року, яким вимагалось від ТОВ "НВП "СВАРОГ" належним чином виконати свої зобов`язання за Договором зберігання від 12.09.2016 р. та протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги забрати у ТОВ ІК "ХТ "СОНЯШНИК" майно, що було передано на зберігання за цим Договором у відповідності до актів прийому-передачі майна.

У відповідь на вищевказаний Лист-вимогу від 20.02.2020 року, Відповідач надіслав лист № 14 від 02.03.2020 року (копія листа додається, оригінал наявний у Позивача) у якому останній фактично відмовив у задоволенні вимоги та повідомив, що 26.06.2019 Холодногірським відділом поліції в Харківській області було відкрито кримінальне провадження за № 0001554 за ознаками злочину передбаченої ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, в якому фігурує ТОВ ІК "ХТ СОНЯШНИК" та майно відповідача.

Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, наявність між сторонами невиконаних договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п. п. 1-2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до Адвокатського об`єднання "Іваненко та партнери", з метою надання йому юридичних послуг з приводу захисту інтересів клієнта, про що було укладено відповідний договір про правову допомогу № 21-10/19-1 від 21.10.2019, відповідно до п. 1.1. якого, зі змінами, викладеними у Додатковій угоді N 2 від 19 лютого 2020 р. до Договору, в порядку і на умовах, визначених цим договором, Адвокатське об`єднання приймає доручення на представництво інтересів Клієнта у спорі з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ХАРКІВСЬКИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ", ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "СВАРОГ" та з будь-якими фізичними і юридичними особами».

Факт надання юридичних послуг адвокатом Волторніст С.І межах даного спору підтверджується ордером серія ВІ № 1022121 від 09.10.2020 р., актом приймання-передачі наданих послуг № 7 від 09.10.2020, згідно з яким позивачу надані послуги на суму 5648,00 грн. та актом приймання-передачі наданих послуг № 8 від 26.01.2021, згідно з яким позивачу надані послуги на суму 4505,60 грн.

Факт оплати адвокату наданих юридичних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи: копією платіжного доручення № 512 від 09.10.2020 р. на суму 5648,00 грн. та копією платіжного доручення № 53 від 27.01.2021 р. на суму 4505,60 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача стягнувши з останнього на користь позивача 10153,60 грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 4204,00 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статями 124, 129-1 Конституції України, статями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 202, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сварог" (08292, Київська обл., місто Буча, вул. Рози Люксембург, 3/23; ідент. код 38802297) виконати свій обов`язок в натурі та забрати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Харчові технології "Соняшник" (62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Транспортний, 6 "Д"; ідент. код 31466080) своє майно, що було передане за Договором зберігання від 12 вересня 2016 року згідно Актів прийому-передачі майна від «14» вересня 2016 р., «16» грудня 2016 р., «20» грудня 2016 р., «27» січня 2017 р.

3. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Сварог" (08292, Київська обл., місто Буча, вул. Рози Люксембург, 3/23; ідент. код 38802297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Харчові технології "Соняшник" (62416, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пров. Транспортний, 6 "Д"; ідент. код 31466080) грошові кошти у сумі 29400,00 грн.; а також 4204,00 грн. судового збору та 10153,60 грн. витрат на професійну правничу допомогою.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення та з урахуванням п.17.5 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "12" лютого 2021 р.

Суддя М.І. Шатерніков