ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 року м.Дніпро Справа № 904/1362/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 (прийнятне суддею Новіковою Р.Г., повне судове рішення складено 22.10.2020) у справі № 904/1362/20

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

до:

1. Обласного комунального підприємства "Електромережі - Південне"

2. Приватного підприємства "Асоціація правового захисту"

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.02.2020, укладеного між відповідачами.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Обласного комунального підприємства "Електромережі - Південне" та Приватного підприємства "Асоціація правового захисту" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 05.02.2020, укладеного між відповідачами.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 904/1362/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що позивач не довів факту порушення оспорюваним договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж від 12.04.2010 не містить заборони Обласному комунальному підприємству "Електромережі-Південне" передавати іншій особі право вимоги за цим договором до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі". Позивачем не наведено норму Закону України, що забороняє передачу права вимоги за договором про спільне використання технологічних електричних мереж.

Окрім того, суд дійшов висновку, що спірний договір є саме договором про відступлення права вимоги, а не договором факторингу.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 904/1362/20, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суперечить положенням Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої Постановою НКРЕ № 691 від 12.06.2008. Методика є підзаконним нормативно-правовим актом, яким регламентовані правовідносини власника та користувача мереж під час виконання умов договору про спільне використання технологічних електричних мереж. Дійсно, з тексту Методики прямо не вбачається, що нею заборонено власнику електричних мереж передавати грошові кошти, отримані від користувача мереж, як плату за договором про спільне використання технологічних електричних мереж, іншій особі (іншому кредитору). Але ця Методика встановлює цільове призначення використання грошових коштів, отриманих власником мереж від користувача мереж, - виключно на експлуатацію та утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Очевидно, що після укладання Договору про відступлення прав, грошові кошти, як оплату за спільне використання технологічних електричних мереж, отримає не Власник мереж, а інша особа, і ці кошти не будуть спрямовані на утримання та експлуатацію електричних мереж, підтримання їх у належному технічному стані; отже, разом з укладанням Договору про відступлення прав, відбулося порушення сторонами цього Договору норм чинного законодавства, а саме п. 1.7 Методики, в частині заборони нецільового використання оплати за спільне використання технологічних електричних мереж, а також права апелянта на транспортування електричної енергії споживачам АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" мережами відповідача-1, які знаходяться у належному технічному стані.

Апелянт наполягає на тому, що спірний договір є договором факторингу. Заборгованість встановлена рішенням у справі № 904/3405/19 становить 4 465 646, 64 грн, а за спірним договором сума фінансування кредитора новим кредитором становить 4 400 500, 00 грн, що, на думку апелянта, свідчить про платність спірного договору, Оскільки плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Апелянт вважає, що Договір відступлення прав від 05.02.2020 за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки, відповідач-2 надав відповідачу-1 фінансування за плату без наявності ліцензії на здійснення фінансових послуг, що суперечить чинному законодавству України.

Апелянт не погоджується з висновком суду, що спірним договором не порушуються його права. Спірним договором порушуються права товариства на транспортування електричної енергії споживачам АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" мережами відповідача-1, що знаходяться у належному технічному стані.

Апелянт посилається, що суд не витребував оригінал Статуту Обласного комунального підприємства "Електромережі - Південне" для з`ясування питання щодо повноважень органів управління комунального підприємства. Відповідач-1 навмисно не надав господарському суду оригінал свого Статуту, оскільки, у ньому є інформація про органи управління та їх повноваження, яка може свідчити про відсутність у ліквідатора Чабана Я. І. повноважень на укладання договору доручення від 07.11.2017 з ОСОБА_1 для підписання нею договору про відступлення прав, умовами якого передбачено відступлення права вимоги на грошові кошти, які призначені на утримання та експлуатацію комунальних електричних мереж, які знаходяться на території Дніпропетровської області.

Окрім того, апелянт посилається, що оскаржуване рішення не відповідає п.п. 2, 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України щодо мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач-1 проти задоволення апеляційної скарги заперечує. За доводами відповідача-1 на сьогоднішній день не має такого нормативного документа, який би встановлював заборону заміни кредитора, у даних правовідносинах та сам договір не містив такого застереження. Методика, на яку посилається позивач, яка не є законом, є підзаконним актом за своєю правовою природою, встановляє лише порядок бухгалтерського обліку, та не містить жодних умов про заборону заміни кредитора. Тому посилання позивача на порушення Методики, що зумовило порушення ст. 515 ЦК України, є безпідставним.

Відповідач-1 не погоджується, що спірний договір є договором факторингу. У нашому випадку спірний договір ні за предметом, ні за суб`єктним складом, за умовами не має правової конструкції договору факторингу.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги боржника. Спірний договір має назву "Відступлення прав" та суб`єктів укладення договору: первісний кредитор та новий кредитор. Право грошової вимоги, передане новому кредитору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

При цьому договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги, і чинний Цивільний кодекс України не містить жодних заборон з цього приводу, а відтак сторони самі визначають оплатний договір цесії чи безоплатний.

Суттєва відмінність договору уступки права вимоги є те, що відступлення права вимоги це операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу, або ж без такої компенсації взагалі. Зазначена позивачем різниця між номінальним значенням переуступленого боргу та сумою фінансування 65 146,64 грн складає суму судового збору, який було присуджено до сплати боржникові.

Звертаючись із даним позовом до суду, апелянт не надав суду належних та переконливих доказів про те, яке саме його цивільне право або інтерес порушено укладенням 05.02.2020 між відповідачами договору про відступлення права вимоги. Кошти не були отримані первісним кредитором у добровільному порядку, а були стягнуті через суд та заміна кредитора відбулась на стадії апеляційного розгляду справи.

Посилання позивача на те що відступлення права вимоги створює загрозу для транспортування електроенергії споживачам не підтверджено жодними доказами. Тобто у випадку настання події на яку посилається позивач, - позивач має право на відшкодування збитків, що є належним способом захисту порушених прав інтересів.

На сьогоднішній день позивач продовжує безперешкодно користуватися лініями електропередачі. Відповідач -1, у свою чергу, забезпечує транспортування електроенергії на необхідному рівні, з дотриманням показників якості встановленим договором про спільне використання.

Щодо можливого повороту виконання рішення суду у справі №904/3405/19 після її перегляду у касаційному порядку відповідач-1 зазначає, що вирішення цього спору на користь касатора - на сьогодні є припущенням. Позивач добровільно сплатив відповідачу -2 присуджені до стягнення суми. При цьому слід зазначити, що при поданні позову щодо визнання недійсним правочину обставина, на яку посилається позивач як на підставу порушення його права або законного інтересу повинна існувати реально, вже наступити, а не бути ймовірною.

Позивач не є стороною договору відступлення права вимоги, однак, і не є зацікавленою особою, оскільки договором відступлення права вимоги не порушено його право, а сам спірний договір спрямований на виконання зобов`язань відповідачів між собою. Визнання його недійсним не веде до задоволення майнового інтересу позивача.

Крім того відступлення права вимоги жодним чином не погіршує правове становище позивача, розмір заборгованості від цього жодним чином не змінився, він залишився на тому ж рівні, заміна ж кредитора на іншу особу у зобов`язанні веде лише до зміни напрямку розрахунків між відповідачами по цій справі.

Щодо повноважень Чабана Я.І., відповідач-1 зазначає, що він, будучи Головою комісії з припинення, як керівник виконавчого органу комунального підприємства, мав право укладати та підписувати від імені юридичної особи оспорюваний договір відступлення права вимоги, а також видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені компанії в межах своєї компетенції, що прямо передбачено у пунктах 3.5.,6.2.,6.4. Статуту КП "Електромережі-Південне".

У відзиві відповідач-1 просить поновити строк на подання відзиву, посилаючись на ті обставини, що копію ухвали про відкриття провадження ним не отримано, з текстом ухвали ознайомився із Єдиного державного реєстру судових рішень 07.12.2020.

Враховуючи незначний строк пропуску подання відзиву на апеляційну скаргу та доводи відповідача-1, які підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк подання відзиву та приймає його до розгляду.

Відповідач-2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що кошти не були отримані первісним кредитором у добровільному порядку, а були стягнуті через суд. Договором про спільне використання технологічних електричних мереж не встановлено застережень щодо заміни кредитора. Згадувана Методика є лише підзаконним актом, яка встановлює методологію обрахування вартості обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Окрім того, позивач не сплачував кошти за спільне використання спільних технологічних мереж протягом тривалого періоду, допоки заборгованість була стягнутою через суд, порушуючи таким чином умови договору №100-СВ/09, і позивач при цьому не проявляв інтересу та турботи за тим на які кошти спільні технологічні системи утримувались відповідачем-1 у належному стані протягом 2014-2015 років.

Відповідач-2 не погоджується з тим, що спірний договір є договором факторингу, оскільки за спірним договором жодна із сторін не передає кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, склад учасників оспорюваного договору не відповідає складу учасників, які мають бути при укладенні договору факторингу. Додаткова угода, яка міститься в матеріалах справи, свідчить про укладення саме договору цесії. Право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення додаткової плати.

Відповідач-2 не погоджується з доводами щодо відсутності повноважень Чабана Я.І. у даних правовідносинах.

Голова комісії з припинення Чабан Ярослав Ігорович - підписант Договору-доручення від 07.11.2017 року, укладеного із ОСОБА_1 на підписання у майбутньому договору про відступлення права вимоги, мав необхідний обсяг повноважень і необхідність у витребуванні Статуту ОКП "Електромережі - Південне" була відсутня. Для з`ясування питання щодо повноважень органів управління комунального підприємства суд першої інстанції витребував Статут ОКП "Електромережі - Південне", зміст якого не суперечить діям голови комісії з припинення Чабана Ярослава Ігоровича із видачі довіреності іншій особі на укладення договорів від імені ОКП "Електромережі - Південне".

У відзиві відповідач-2 просить поновити строк на подання відзиву, посилаючись на ті обставини, що копію ухвали про відкриття провадження ним отримано 26.11.2020, проте його повноважений представник перебував на лікарняному.

Враховуючи незначний строк пропуску подання відзиву на апеляційну скаргу та доводи позивача, які підтверджуються матеріалами, доданими до відзиву, колегія суддів вважає за можливе продовжити строк подання відзиву та приймає його до розгляду.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 для розгляду справи № 904/1362/20 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

Згідно розпорядження керівника апарату суду № 2143/20 від 16.11.2020 у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Чередка А.Є., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/1362/20 (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження тощо).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 для розгляду справи № 904/1362/20 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2020 (колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 904/1362/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 28.12.2020 о 14:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду № 2163/20 від 18.11.2020 призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у судовій справі № 904/1362/20 у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме вихід з відпустки судді Чередка А.Є.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.11.2020 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А., суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

У судовому засіданні 28.12.2020 (колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Кузнецова В.О., Чередка А.Є.) відкладено розгляд апеляційної скарги у справі № 904/1362/20 в судове засідання до 09.02.2021 о 14:30 год.

В судовому засіданні 09.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/3405/19 за позовом Обласного комунального підприємства "Електромережі-Південне" до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" про стягнення 5 643 524 грн. 04 коп. основного боргу, 1 506 142 грн. 99 коп. пені, 298 952 грн. 47 коп. 3% річних, 1 259 988 грн. 28 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2019 у справі №904/3405/19 позовні вимоги були задоволені частково. Присуджено до стягнення на користь Обласного комунального підприємства "Електромережі-Південне" 3 324 164 грн. 04 коп. основного боргу, 861 554 грн.70 коп. інфляційних втрат, 213 930 грн. 45 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 65 997 грн. 45коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, присуджена до стягнення сума боргу в розмірі 3 324 164 грн. 04 коп. становить вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за 2014 рік за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №99С від 12.04.2010 (в редакції додаткової угоди №1/11-СВ від 07.02.2011).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2020 у справі №904/3405/19 здійснено заміну сторони (позивача) у справі - Обласного комунального підприємства "Електромережі-Південне" його правонаступником - Приватним підприємством "Асоціація правового захисту" з огляду на положення договору відступлення прав грошової вимоги від 05.02.2020. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2019 у справі №904/3405/19 залишено без змін.

Таким чином, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2019 у справі №904/3405/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2020, встановлено наявність несплаченої заборгованості Акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпровські електромережі" перед Обласним комунальним підприємством "Електромережі-Південне" з оплати вартості послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №99С від 12.04.2010.

На момент вирішення спору рішення суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції набрали законної сили, не скасовані в касаційному порядку та залишаються чинними.

Обласним комунальним підприємством "Електромережі-Південне" (далі - кредитор) та Приватним підприємством "Асоціація правового захисту" (далі - новий кредитор) був підписаний договір відступлення прав від 05.02.2020 (далі - договір), згідно якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №99С від 12.04.2010, а новий кредитор приймає такі права вимоги та сплачує кредитору суму фінансування протягом шестимісячного строку з моменту укладення цього договору.

Згідно з договором право вимоги - всі існуючі права, так і ті права, що виникнуть у майбутньому та належать кредитору на підставі договору №99С від 12.04.2010 щодо заборгованості за 2014 та 2016 роки, та які виникнуть у майбутньому в результаті розгляду позовів до боржника з підстав виконання договору №99С від 12.04.2010.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що сума фінансування, зазначена в пункті 1 договору (грошові кошти, сплачені новим кредитором кредитору в розмірі та на умовах цього договору) визначається сторонами з урахуванням загальної суми заборгованості кредитору боржником (Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі") на підставі договору №99С від 12.04.2010 у 2014 та 2016 роках та інших зобов`язань, що виникають за рішенням суду, постановлених з підстав його виконання.

Згідно пункту 5.1 договору (в редакції додаткової угоди від 05.02.2020 до договору) в порядку та на умовах, визначених цим договором, новий кредитор сплачує суму фінансування кредитору шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з договорів, у яких кредитор і новий кредитор є сторонами:

А) за договором позики від 19.05.2016, де новий кредитор на умовах безвідсоткової позики передав у власність кредиторові грошові кошти в розмірі 3 325 000 грн., а кредитор зобов`язався повернути новому кредитору вказану суму позики. При цьому новий кредитор є кредитором, а кредитор є боржником при виконанні зобов`язання за вказаним договором в сумі 3 325 000 грн.

Б) за договором про надання юридичних послуг від 05.10.2016, де новий кредитор зобов`язався надати послуги з юридичного консультування, складання документів та юридичного представництва інтересів кредитора в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, загальних та господарських судах загальної юрисдикції України всіх ланок, органах державної та приватної виконавчої служби, органах реєстраційної служби з питань захисту прав та законних інтересів замовника. При цьому новий кредитор є кредитором, а кредитор є боржником при виконанні зобов`язання за вказаним договором в сумі 1 075 500 грн.

Пунктом 5.2 договору (в редакції додаткової угоди до договору від 05.02.2020) новий кредитор сплачує кредитору суму фінансування шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок кредитора в строк не пізніше 3 календарних місяців з дати набрання чинності цього договору на підставі рахунку, наданого кредитором або шляхом внесення суми фінансування в готівковій формі через касу кредитора.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4 договору умови договору уступки права грошової вимоги набирають чинності з моменту підписання цього договору сторонами. З моменту набрання чинності договором кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув права вимоги за договором №99С від 12.04.2010.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

В обґрунтування підстав недійсності позивач посилається на ті обставини, що внаслідок укладення спірного договору про відступлення права вимоги змінюється цільове призначення коштів, сплачених позивачем за спільне використання технологічних електричних мереж. Оскільки згадані кошти мають використовуватись виключно на утримання цих мереж. То порушується право позивача на транспортування електричної енергії мережами відповідача-1, які знаходяться в належному стані.

Відповідно до абз. 15 п. 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (в редакції на дату укладення спірного договору про відступлення), договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що встановлює зміст та регулює правовідносини між оператором системи розподілу та основним споживачем, мережі якого розташовані на території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу, під час транспортування електричної енергії технологічними електричними мережами основного споживача, що укладається за типовою формою, затвердженою Регулятором, та згідно з яким передбачається оплата вартості послуг з використання технологічних електричних мереж основного споживача, визначеної за затвердженою Регулятором методикою.

У пункті 1.7 Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ №691 від 12.06.2008, зазначено, що основний споживач має вести окремий бухгалтерський облік витрат, пов`язаних з утриманням та експлуатацією технологічних електричних мереж спільного використання. Кошти, отримані власником електричних мереж як плата за спільне використання технологічних електричних мереж, обліковуються окремо та використовуються виключно на утримання цих мереж у належному технічному стані та їх експлуатацію.

У свою чергу, відповідно до п. 4.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, споживач, який купує електричну енергію відповідно до умов договору в електропостачальника, здійснює оплату за виставленим електропостачальником рахунком виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання цього електропостачальника в одному з уповноважених банків.

Проте, законодавцем не визначено обов`язку перерахування коштів за спільне використання технологічних електричних мереж виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, як це передбачено для оплати вартості електричної енергії.

Методика, на яку посилається позивач, встановлює методологію обрахування вартості обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж спільного використання, у тому числі порядок складення кошторису витрат основних споживачів на утримання їх технологічних електричних мереж, порядок розрахунку об`єму технологічного обладнання електричних мереж в умовних одиницях операторів системи, на території здійснення ліцензованої діяльності яких приєднані електроустановки основних споживачів, та основних споживачів, порядок визначення нормативів витрат на умовну одиницю та розподілу витрат на утримання мереж між суб`єктами господарювання, які використовують мережі, на частини, що відповідають платі за спільне використання відповідного суб`єкта господарювання. Методика обов`язкова для застосування всіма юридичними та фізичними особами, які мають договірні відносини щодо спільного використання технологічних електричних мереж.

Проте, зазначена методика не є тим нормативно-правовим актом, який забороняє відступати право вимоги у даних правовідносинах, зокрема п. 1.7. регулює лише порядок бухгалтерського обліку вказаних коштів відповідачем-1.

За приписами п. 2.5.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії саме власник технологічних електричних мереж (основний споживач), тобто відповідач-1, зобов`язаний належно утримувати технологічні електричні мережі.

Відшкодування витрат з утримання технологічних електричних мереж основного споживача оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і обґрунтовується фактичними витратами основного споживача на утримання цих електричних мереж (п. 2.5.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Позивач зазначає, що спрямування вказаних коштів на інші цілі порушує його право на транспортування електричної енергії мережами відповідача-1, які знаходяться в належному стані. У свою чергу, жодних доказів того, що мережі відповідача-1, якими користується позивач, перебувають у неналежному стані позивач не надає; так само, як і не надає доказів того, що внаслідок спрямування спірних коштів на інші цілі технічний стан мереж відповідача-1 погіршився. За викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не навів, яким чином порушуються його права укладенням спірного договору про відступлення права вимоги.

Окрім того, позивач зазначаючи про порушення його прав внаслідок укладення спірного договору про відступлення та відсутність у даному випадку спрямування коштів виключно для підтримання належного стану цих мереж, у межах справи №904/3405/19 про стягнення цього боргу, який виник ще у 2014 році, заперечував проти стягнення такого боргу, як такого, зокрема у зв`язку зі спливом позовної давності.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі статями 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Водночас, якщо така умова погоджена сторонами договору, за яким здійснюється заміна кредитора, або така умова прямо визначена законом, отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні є обов`язковою передумовою здійснення такої заміни.

З огляду на зміст наявного в матеріалах справи договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 12.04.2010, в ньому відсутня заборона Обласному комунальному підприємству "Електромережі-Південне" передавати іншій особі право вимоги за цим договором до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі".

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не наведено норм закону, що забороняє передачу права вимоги за договором про спільне використання технологічних електричних мереж та порушень прав позивача у зв`язку з укладенням оспорюваного договору.

Також, колегія суддів відхиляє доводи позивача, що спірний договір за сукупністю ознак є договором факторингу, а не договором про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

При цьому Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.

Оспорюваним договором відступлено право вимоги за договором про спільне використання технологічних електричних мереж від 12.04.2010, розмір заборгованості за яким судовим рішенням у справі №904/3405/19 визначено у розмірі 4 465 646, 64 грн (3 324 164 грн. 04 коп. основного боргу, 861 554 грн.70 коп. інфляційних втрат, 213 930 грн. 45 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 65 997 грн. 45коп.).

Виходячи зі змісту додаткової угоди від 05.02.2020 відповідач-1 та відповідач-2 домовились про зарахування зустрічних однорідних вимог в якості оплати за договором відступлення, загальна сума такого зарахування становить 4 400 500, 00 грн. (3 325 000, 00 грн +1 075 500 грн).

Тобто різниця між сумою боргу за договором про спільне використання технологічних електричних мереж, яка відступлена відповідачем-1 на користь відповідача-2, та сумою оплати за договором віступлення становить 65 146, 64 грн.

Відповідач-1 зазначив, що вказана різниця 65 146, 64 грн не є доходом відповідача-2, оскільки відповідач-2 сплатив судовий збір за подання позову відповідачем-1 у справі №904/3405/19 в розмірі 130 629, 12 грн, при цьому сума судового збору відшкодована за рішенням у справі №904/3405/19 становить 65 997, 45 грн.

Вказані обставини підтверджуються квитанцією № від 20.08.2019, відповідно до якої судовий збір у сумі 130 629, 12 грн сплачено Обласним комунальним підприємством "Електромережі - Південне" в особі Венської О.О. - попередній керівник відповідача-2 (інформацію отримано судом з бази "Діловодство спеціалізованого суду")

Врахувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду та дослідивши надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що Договір за своєю правовою природою є оплатним договором відступлення права вимоги (цесії), а не договором факторингу, адже Відповідач-1 сплатив на користь Відповідача-2 грошові кошти у розмірі вартості відступленого права вимоги до позивача. Тобто право вимоги відступлено Відповідачем-2 "за номінальною вартістю" без отримання Відповідачем-1 винагороди за таке відступлення, що свідчить про відсутність у спірних правовідносинах ознак фінансування Відповідачем-1 Відповідача-2 під відступлення права грошової вимоги.

З огляду на матеріали справи та зміст спірного договору, цей договір є саме договором про відступлення права вимоги, а не договором факторингу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено підстав для визнання недійсним оспорюваного ним договору, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог підставно відмовлено.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо відсутності у ліквідатора Чабана Я.І. повноважень на укладення договору доручення від 07.11.2017 з ОСОБА_1 для підписання нею договору про відступлення прав.

Голова комісії з припинення - Чабан Я.І , як керівник виконавчого органу комунального підприємства, мав право укладати та підписувати від імені юридичної особи оспорюваний договір відступлення права вимоги, а також видавати довіреності іншим особам, в тому числі на вчинення правочинів від імені підприємства в межах своєї компетенції, що прямо передбачено у пунктах 3.5.,6.2.,6.4. Статуту КП "Електромережі-Південне" (а.с. 190-199, т. 1), рішенням Дніпропетровської обласної ради від 27.05.2015 № 649-31/VI (а.с. 111, т. 1).

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За всиновлених судом обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 904/1362/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 у справі № 904/1362/20 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.02.2021

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко