ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.2021 м. Ужгород Справа № 907/836/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київська торгівельно-інвестиційна компанія, с. Зірне Рівненська обл

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Етнапелл, м. Ужгород

про стягнення 201945,03 грн

секретар судового засідання Корольчук М.М.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Етнапелл про стягнення 186823,98 грн боргу за поставлений на виконання договорів поставки № 3 від 21.01.2019 та № 4 від 14.02.2020 товар, посилаючись на ст. ст. 11, 530, 526, 712 Цивільний кодекс України, ст. ст. 175, 179, 193, 265 ГК України. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 232, 343 Господарського кодексу України позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 4715,10 грн трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 4669,25 грн інфляційних, а також 5736,70 грн пені.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 3029,18 грн сплаченого судового збору та 20000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу та вручена 22.12.2020, про що зроблено відмітку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив відпущений йому на виконання договорів поставки № 3 від 21.01.2019 та № 4 від 14.02.2020 товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 186823,98 грн, яка є предметом спору. Крім того, за невчасну оплату товару на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем поставлено вимогу про стягнення 4669,25 грн інфляційних збитків, трьох відсотків річних в розмірі 4715,10 грн, а також нараховану відповідно до п. 4.7 Договору пеню у розмірі 5736,70 грн.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

21 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгівельно - інвестиційна компанія» (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Етнапелл» (Покупець, відповідач) укладено договір поставки №3, за умовами якого постачальник зобов`язався передавати у власність Покупцю, а Покупець - прийняти паливні гранули (пелети) (надалі іменується «Товар») та оплатити, відповідно до кількості та ваги, що вказується в накладних на кожну партію. Ціна за одиницю «Товару» визначається на кожну партію окремо, згідно видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, Покупець зобов`язаний прийняти Товар і розрахуватися за нього не пізніше 30 банківських днів після отримання товару. Оплата Товару здійснюється Покупцем за визначеною у порядку п. 1.1. цього договору ціною та у визначений п. 2.2. цього договору строк шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, або в іншій формі, що не суперечить діючому законодавству (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.7 договору, за прострочення здійснення розрахунку за Товар Покупець зобов`язаний за вимогою Продавця виплатити останньому пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов Договору позивач на підставі видаткових накладних № 05 від 24.01.2019 на суму 102762,00 грн, № 56 від 16.05.2019 на суму 869020,20 грн, № 98 від 05.09.2019 на суму 86486,40 грн, №109 від 24.09.2019 на суму 83991,60 грн, № 110 від 27.09.2019 на суму 82564,02 грн, №117 від 09.10.2019 на суму 84615,30 грн, №118 від 10.10.2019 на суму 84615,30 грн, № 129 від 23.10.2019 на суму 86209,20 грн, № 143 від 08.11.2019 на суму 78309,00 грн, №159 від 05.12.2019 на суму 84310,38 грн поставив відповідачу товар, що підтверджується підписом уповноваженої особи у відповідній графі про отримання та відтиском його печатки.

Поряд з цим, між сторонами у спорі 14.02.2020 укладено договір поставки №4, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю, а Покупець - прийняти паливні гранули (пелети) (надалі іменується «Товар») та оплатити, відповідно до кількості та ваги, що вказується в накладних на кожну партію. Ціна за одиницю «Товару» визначається на кожну партію окремо, згідно з видатковими накладними, які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що Покупець зобов`язаний прийняти Товар та зробити згідно з встановленим рахунком попередню оплату в розмірі 100%. Оплата Товару здійснюється Покупцем за визначеною у порядку п. 1.1. цього Договору ціною та у визначений п. 2.2. цього Договору строк шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, або в іншій формі, що не суперечить діючому законодавству (п. 3.1. Договору).

Відповідно до пунктів 4.7 Договорів, за прострочення здійснення розрахунку за Товар Покупець зобов`язаний за вимогою Продавця виплатити останньому пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив товар на підставі видаткових накладних № 30 від 19.02.2020 на суму 85239,00 грн, № 91/1 від 14.08.2020 на суму 83811,42 грн, №97 від 84338,10 грн, №128 від 29.09.2020 на суму 89604,90 грн, №141 від 09.10.2020 на суму 90852,30 грн, №142 від 09.10.2020 на суму 90852,30 грн.

За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, внаслідок чого його борг перед позивачем складає 186823,98 грн.

Матеріали справи містять гарантійний лист № 4 від 30.01.2020, який відповідач зобов`язувався до 03.07.2020 погасити наявний у нього за договором поставки № 3 від 21.01.2019 борг.

Вказана сума боргу визнана відповідачем у Актах звіряння взаємних розрахунків за період січень 2018 березень 2020 та січень 2018 - листопад 2020.

За порушення грошових зобов`язань сторони обумовили такі міри відповідальності.

Так, відповідно до пункту 4.7. Договору за кожний день прострочення платежів, які передбачені цим Договором, враховуючи день фактичної оплати, Користувач сплачує Власнику мереж на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в момент такого порушення за кожен день прострочення.

З огляду на вказаний пункт, позивачем поставлено вимогу про стягнення з відповідача пені, розрахованої за період з 21.12.2019 до 08.12.2020 на загальну суму з врахуванням часткових проплат.

Також позивач таким ж методою за аналогічний період нарахував та поставив вимогу про стягнення 4669,25 грн втрат від інфляції та 4715,10 грн 3% річних.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як установлено судом, факт відпуску товару позивачем належним чином доведено долученими до матеріалів справи накладними. Фактом визнання відповідачем боргу свідчать підписані ним Акти звірки взаєморозрахунків.

Однак, доказів повної оплати відповідачем отриманого товару матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Оскільки в ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу є такими, що підлягають до задоволення.

Щодо 3 % річних та інфляційних втрат

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив дещо інший результат обрахунків, в зв`язку з чим задоволенню підлягають: інфляційні втрати в межах заявленої суми 4669,25 грн, та 2869,42 грн трьох відсотків річних, в решті ж вимоги належить відмовити.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4.7 Договору сторони погодили, що за кожний день прострочення платежів, які передбачені цим Договором, враховуючи день фактичної оплати, Користувач сплачує Власнику мереж на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в момент такого порушення за кожен день прострочення.

Нарахування позивачем відповідачеві пені повинно відповідати встановленим правилам. Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами Договору сторони не погодили інший період нарахування пені.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума вирахувана не по кожному протермінованому платежу з обмеженням шістьома місяцями такого нарахування, а на суму валового збільшення боргу відповідача за останній рік. За таких обставин, здійснивши перерахунок пені, заявлена до стягнення з відповідача пеня підлягає задоволенню в частині 12,43 грн. в решті ж нарахувань позивачу слід відмовити.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 2915,63 грн. витрат на оплату судового збору.

Зважаючи на відсутність будь-яких поданих позивачем доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, суд не розподіляє судові витрати в цій частині.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Етнапелл»(88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Соснова, ЗБ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська торгівельно-інвестиційна компанія» (34609, Рівненеька обл., Березнівський р-н, с. Зірне, вул. Зірненська, 1В, ) 194375,08 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі триста сімдесят п`ять гривень 08 коп.), в т. ч. 186823,98 грн основного боргу за поставлений товар, 12,43 грн пені, 4669,25 грн інфляційних втрат та 2869,42 грн трьох відсотків річних, а також 2915,63 грн. (дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 63 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.02.2021

Суддя Л.В. Андрейчук