РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2021Справа № 910/13551/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі

секретаря судового засідання Маринченко М.В., розглянувши в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит»

до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з

обмеженою відповідальністю «Каіс»

про визнання правочину недійсним,

за участі представників:

позивача - Варес М.С.,

відповідача-1 - Галас П.В.,

відповідача-2 - Гетьман А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс» про визнання недійсним заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про зарахування зустрічних однорідних вимог № 08.6-02/67-24551 від 12.11.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний правочин суперечить вимогам статей 203 та 601 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13551/20. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 13.10.2020.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 30.09.2020 представник відповідача-2 подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував повністю.

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» 06.10.2020 подало до суду відзив, у якому просило поновити строк для його подання. Суд задовольнив заяву відповідача-1 про поновлення строку для подання відзиву та прийняв його до розгляду.

До Господарського суду міста Києва 06.10.2020 від представника відповідача-2 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 13.10.2020 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2020 у задоволенні клопотання Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс» про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

У судовому засіданні 13.10.2020 представник позивача заявив клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, яке суд задовольнив. Строк для подання відповіді на відзив продовжено до 19.10.2020.

З метою забезпечення процесуальних прав учасників справи у підготовчому засіданні 13.10.2020 оголошено перерву до 03.11.2020.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник позивача подав до суду відповідь на відзив, якою заперечив доводи відповідачів з огляду на їх необґрунтованість.

Представник відповідача-2 30.10.2020 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

До Господарського суду міста Києва 03.11.2020 від представника відповідача-2 надійшли письмові заперечення.

Судове засідання, призначене на 03.11.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Кирилюк Т.Ю. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 підготовче засідання у справі призначено на 01.12.2020.

Представник відповідача-2 подав до суду заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні 01.12.2020 без його участі, яку суд задовольнив.

З метою забезпечення процесуальних прав учасників справи у підготовчому засіданні 01.12.2020 оголошено перерву до 19.01.2021.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 18.01.2021 представник відповідача-2 подав заяву про розгляд справи у підготовчому засіданні 19.01.2021 без його участі, яка задоволена судом.

За результатами підготовчого засідання 19.01.2021 судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у судовому засіданні 09.02.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2021 підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів проти позову заперечували повністю, у зв`язку з його необґрунтованістю.

У судовому засіданні 09.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником є відповідач1) та Закритим акціонерним товариством «ВТФ «Радосинь» 23.04.2004 укладено договір №02-23/182 про надання не відновлювальної кредитної лінії. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника сторонами кредитного договору, у тому числі, укладено договори іпотеки №05-12/692 від 23.04.2004 та №05-12/615 від 30.04.2004.

Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем2 19.12.2005 укладено договір відступлення права вимоги виконання зобов`язань, у тому числі, закритим акціонерним товариством «Виробничо-торгова фірма «Радосинь» за кредитним договором №02-23/182 від 23.04.2004. Крім того, учасниками договору відступлення права вимоги 31.04.2006 укладено договір про відступлення вимог за договорами іпотеки №05-12/692 від 23.04.2004 та №05-12/615 від 30.04.2004.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути заміненим іншою особою, у тому числі, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 Цивільного кодексу України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1.5 сторони договору відступлення права вимоги від 19.12.2005 встановили, що відповідач2 сплачує на користь первісного кредитора за отримані права відносно боржників 3 100 000 гривень.

В свою чергу, первісний кредитор зобов`язався передати права вимог до двох боржників, гарантувати їх дійсність та передати всі необхідні документи, що підтверджують ці вимоги.

Таким чином, за наведеними законодавчими приписами та умовами укладеного договору відступлення права вимоги відповідач 2 мав перед АКБ «Укрсоцбанк» грошове зобов`язання у розмірі 3 100 000 грн., в свою чергу, АКБ «Укрсоцбанк» мав перед відповідачем 2 зобов`язання негрошового характеру.

Відповідно, висновок відповідачів про однорідність зустрічних вимог за договором відступлення права вимоги від 19.12.2005 є помилковим.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.03.2006 у справі № 2а-920/06 первісного кредитора (як стягувача у виконавчому провадженні) було замінено на правонаступника - Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС».

Відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві 16.04.2008 було продано на прилюдних торгах об`єкт іпотеки - нежитлову будівлю по проспекту Маяковського 6А у місті Києві.

Відповідачем2 отримано від виконавчої служби 4 133 186,80 грн., які було сплачено покупцем об`єкту іпотеки - Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Феонікс».

Рішеннями Господарського суду міста Києва від 17.06.2009 у справах №2/82, №2/83 та №2/84 визнано недійсними договори відступлення вимог за договорами іпотеки, укладені Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Українсько-американським спільним підприємством ТОВ «КАІС».

З моменту визнання цих договорів недійсними, отримані їх учасниками реституційні права обмежені їх правовим станом, що існував на момент укладення недійсних правочинів.

Факт визнання договорів про відступлення прав недійсними не породжує у відповідача2 додаткових реституційних грошових зобов`язань перед первісним кредитором (АКБ «Укрсоцбанк») у розмірі 4 133 186,80 грн., оскільки ці грошові кошти фактично отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Феонікс».

Більше того, з урахуванням правових висновків та резолютивної частини постанови Вищого господарського суду України від 03.11.2010 у справі №31/204 отримана відповідачем 2 грошова сума у розмірі 4 133 186,80 грн. є по своїй правовій природі реституційним грошовим зобов`язанням відповідача 2 саме перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Феонікс» - покупцем майна за договором купівлі-продажу, який визнано недійсним судовим рішенням.

Реституційні зобов`язання відповідачів, у даному випадку, обмежені їх правовим станом, що існував на час укладення недійсних договорів відступлення вимог: первісний кредитор (АКБ «Укрсоцбанк») мав повернути отримані ним грошові кошти від відповідача2, а відповідач 2 - документи, що підтверджують вимоги кредитора.

Відповідач 2 не мав і не має перед АКБ «Укрсоцбанк» реституційного зобов`язання з повернення грошових коштів у розмірі 4 133 186,80 грн.

Відповідно, Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» не мав правових підстав враховувати цю грошову суму при вчиненні правочину зарахування зустрічних однорідних вимог.

Проте, відповідачем1 було направлено 26.11.2012 відповідачу2 заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 3 100 000,00 грн. та 4 133 186,80 грн. За текстом цього правочину остаточний борг відповідача2 перед відповідачем1 склав 1 033 186,80 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зміст правочину складають права та обов`язки, про набуття, припинення та зміну яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з підстав припинення зобов`язання. Загальні підстави припинення зобов`язань визначені статтею 598 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статей 202 та 203 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених 203 Господарським кодексом України.

За приписами статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 Цивільного кодексу України встановлено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Таким чином зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог виключно за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

Основною умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру.

У даному випадку Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» не мав дійсної та безспірної вимоги на отримання від другого відповідача у даній справі 4 133 186,80 грн., які мали бути поверненими покупцю майна за визнаним недійсним судовим рішенням договором купівлі-продажу.

Зарахування відсутньої (недійсної) вимоги зумовлює недійсність відповідного правочину.

Судом відхиллено доводи відповідача1 про відсутність у позивача порушеного цим правочином права, оскільки позивачем доведено цей факт доданими до позовної заяви договорами факторингу та відповідними поясненнями (сторінка перша та розділ другий позовної заяви).

Крім того, судом відхиллено і доводи відповідача1 про правову можливість судового оскарження дійсності правочину лише його учасниками, оскільки таке право має будь-яка третя особа, яка вважає, що правочин порушує її права та законні інтереси.

Суд не може також погодитись і з твердженнями відповідача2 про існування преюдиціальних фактів, які встановлені при розгляді справи №5011-34/12259-2012, оскільки у даному випадку доводи відповідача2 не відповідають вимогам частин четвертої, п`ятої та сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, відповідні доводи базуються на помилковому ототожненні оцінки судом певних фактів та встановленні судом фактів.

Також судом відхилено і заяву відповідача2 про застосування правових наслідків спливу строків позовної давності, яка має місце у відзиві на позов. Відповідачем2 у своєму відзиві доведено факт обізнаності про спірний правочин відповідачем1, проте жодним аргументом не доведено, що і позивач дізнався про цей правочин у більш ранній період часу, ніж визначений у другому розділі позовної заяви.

Встановивши наявність у позивача права та факт порушення цього права оскарженим одностороннім правочином відповідача1 про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачів у справі, у тому числі і недійсної вимоги, суд задовольняє позов повністю.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним односторонній правочин - заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 08.6-02/67-24551 від 12.11.2012, вчинену Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 00039019) та направлену до Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс» (61058, Харківська область, місто Харків, вулиця Іванівська, будинок 1, кабінет 501, ідентифікаційний код 20023279).

3. Стягнути з Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Каіс» (61058, Харківська область, місто Харків, вулиця Іванівська, будинок 1, кабінет 501, ідентифікаційний код 20023279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 120, офіс 17, ідентифікаційний код 40932411) 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 23494714) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 120, офіс 17, ідентифікаційний код 40932411) 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.02.2021.

Суддя Т.Ю.Кирилюк