ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 справа № 914/3269/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Фудс Делівері, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фішмаркет, м. Львів

про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 16 559,27грн.

Суддя Коссак С.М.

за участі секретаря Пукач М.В.

представники сторін не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фудс Делівері, м. Київ до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фішмаркет, м. Львів про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 16 559,27грн.

Ухвалою суду від 21.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.01.2021 року.

У судове засідання 21.01.2021 сторони явку повноважних представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції господарського суду Львівської області за 23.12.2020 року та додатково надісланням ухвали суду на відомі електронні адреси сторін.

04.01.2021 року від позивача на поштову адресу суду надійшла заява за вх.№63/21 про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року, з метою надання сторонам можливості реалізувати свої права та обов`язки, у звязку з неявкою учасників справи, розгляд справи відкладено на 11.02.2021 року.

В судове засідання 11.02.2021 року позивач явку повноважного представника не забезпечив.

В судове засідання 11.02.2021 року відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, 04.02.2021 року до суду від відповідача повернувся конверт із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Ухвала суду надіслана відповідачу за адресою, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресою, яка вказана позивачем у позовній заяві та відповідач належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції за 22.01.2021 року.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

З урахуванням того, що розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження, позовні матеріали надіслано відповідачу, відповідач не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, в суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, які передбачені статтями 202, 216 ГПК України.

Суд констатує, що ним створено усі можливості учасникам процесу для реалізації ними своїх прав.

Отже, неявка відповідача (його представника) в судове засідання 11.02.2021 року не перешкоджає розгляду справи по суті, в матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення.

Суд вважає за необхідне ухвалити рішення у справі.

Правова позиція позивача.

04 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фішмаркет» (Покупець) укладено Договір поставки №1115, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукти харчування, визначену в п. 2.1 цього Договору, а Покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами викладеними у Додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення умов договору поставки №1115 від 04 грудня 2019 року не здійснив оплату поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 13 276,50 грн. за поставлений товар, відтак у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по договору відповідачем, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 341,55грн., штраф у відповідності до п. 9.3 Договору у розмірі 1 327,65грн. та пеню у відповідності до п. 9.4. Договору у розмірі 1109,28грн. Просить стягнути зазначені суми та судовий збір у розмірі 2 102,00грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00грн.

Правова позиція відповідача.

Вимог ухвали суду не виконав, проти позову в установленому порядку не заперечив. Тому суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи.

Предметом позову є вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фішмаркет заборгованості за договором поставки №1115 від 04 грудня 2019 року в розмірі 13 276,50 грн., стягнення 3% річних у розмірі 341,55грн., штрафу у відповідності до п. 9.3 Договору у розмірі 1 327,65грн. та пеню у відповідності до п. 9.4. Договору у розмірі 1109,28грн.

Предметом доказування є обставини з яким пов`язує факт укладення договору поставки, його неналежне та несвоєчасне виконання в частині оплати.

04 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фішмаркет» (Покупець) укладено Договір поставки №1115, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукти харчування, визначену в п. 2.1 цього Договору, а Покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами викладеними у Додатках до Договору, які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 1.2 Договору, визначено, що під Додатками до цього Договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені Постачальником замовлення Покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються Постачальником. Всі Додатки до цього Договору становлять його невід`ємну частину Договору.

Пунктом 1.4 Договору, визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, її часткове співвідношення (асортимент, найменування) кожної партії товару узгоджуються сторонами шляхом оформлення замовлення (специфікацій) на поставку товару відповідно до умов, визначених цим Договором. Поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється частина товару за однією специфікацією, поставка якої може бути здійснена за згодою сторін, (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору поставка товару здійснюється на умовах, обумовлених сторонами в специфікаціях та у відповідності до правил міжнародної інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Згідно п. 4.6 Договору право власності на товар, а разом з ним і ризик випадкової загибелі переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент отримання товару.

Згідно п. 6.1 Договору, розрахунок за кожну партію товару здійснюється Покупцем шляхом перерахуванням коштів у безготівковій формі на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 6.4 Договору, визначено, що Покупець зобов`язується здійснити оплату товару не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати приймання товару Покупцем, що вказана в накладній.

Відповідно до видаткової накладної №472 від 15.01.2020 року постачальником поставлено покупцеві товар, зазначений у накладній, яка підписана позивачем та відповідачем та скріплена печатками обох підприємств.

Загальна вартість поставленого товару 11 063,75 гри. (одинадцять тисяч шістдесят три гривні 75 копійок), сума ПДВ 2 212,75 грн. (дві тисячі двісті дванадцять гривень 75 копійок), усього з ПДВ 13 276,50 грн. (тринадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 50 копійок), що підтверджується видатковою накладною №472 від 15.01.2020 року.

Отриманий даний товар (перелічений у видатковій накладній №472 від 15.01.2020 року) на суму 13 276,50 грн. відповідачем не оплачений. В матеріалах справи немає доказів оплати відповідачем повної вартості поставленого товару. Відповідач покладені на нього зобов`язання щодо оплати отриманої продукції за Договором не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 13 276,50 грн. У зв`язку з неналежним та невиконанням в частині оплати договору поставки, позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 341,55грн., штраф у відповідності до п. 9.3 Договору у розмірі 1 327,65грн. та пеню у відповідності до п. 9.4. Договору у розмірі 1109,28грн.

Норми права та висновки суду.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу.

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4.2 Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах, обумовлених сторонами в специфікаціях та у відповідності до правил міжнародної інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Згідно п. 4.6 Договору право власності на товар, а разом з ним і ризик випадкової загибелі переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент отримання товару.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що розрахунок за кожну партію товару здійснюється Покупцем шляхом перерахуванням коштів у безготівковій формі на поточний рахунок Постачальника.

Згідно п. 6.4 Договору, Покупець зобов`язується здійснити оплату товару не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати приймання товару Покупцем, що вказана в накладній.

Відповідно до видаткової накладної №472 від 15.01.2020 року постачальником поставлено покупцеві товар, зазначений у накладній, яка підписана позивачем та відповідачем та скріплена печатками обох підприємств.

Частина 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобов`язання.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 13276,50 грн. основного боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, підтверджується матеріалами справи.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено п. 9.4. Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, Покупець також сплачує на користь Постачальника пеню, яка обчислюється з 11 (одинадцятого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі 0,5% процента, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Сторони встановили у договорі останній день оплати, з якого починається прострочення зобов`язання і стягнення пені.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України)

Відповідно до ч. 3 ст. 253 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Суд, здійснивши перевірку нарахування пені, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, з врахуванням Розпорядження КМУ від 16.11.2016 № 850-р «Про перенесення робочих днів у 2017р.» та ст.73 «Святкові і неробочі дні» - Кодексу законів про працю України, за період 6 місяців відповідно до ч.6 ст. 232 ГПК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», прийшов до висновку, що стягненню підлягає пеня в сумі 1 109,28грн., в частині стягнення 504,29грн. пені слід відмовити.

Щодо стягнення 3% річних та 10% штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням Розпорядження КМУ від 16.11.2016 № 850-р «Про перенесення робочих днів у 2017р.» та ст.73 «Святкові і неробочі дні» - Кодексу законів про працю України, прийшов до висновку, що стягненню підлягає 3 % річних в сумі 340,62 грн., в частині стягнення 0,93коп. слід відмовити.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справах №917/194/18, №911/2813/17, № 910/6046/16, 923/760/16 (від 27.09.2019).

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов Договору протягом 10 (десяти) календарних днів Покупець сплачує на користь Постачальника штраф в розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

Відтак, позивач звернувся про стягнення штрафу по видатковій накладній №472 від 15.01.2020 року 13 276,50грн. 10% від суми боргу становить 1 327,65грн. штрафу.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, стягненню підлягає: 13276,50грн. основного боргу, 1109,28 грн. пені, 340,62 грн 3% річних та 1327,65грн. 10% штрафу, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2037,88 грн.

З приводу, заявлених до стягнення позивачем 3000,00грн. витрат на правову допомогу, які позивач зазначив у позовній заяві (орієнтованому розрахунку судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи), слід зазначити наступне.

Відповідно ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу додано Договір №28-Ю про надання правової допомоги у господарських справах від 25 серпня 2020 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юркомфорт» в особі директора Кобилінського Дмитра Петровича та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудс Делівері» в особі директора Цисар Ігоря Павловича; рахунок фактуру №ЮК-121 від 25 серпня 2020 року на суму 3000,00грн. оплата згідно договору про надання правової допомоги у господарських справах №28-Ю від 25.08.2020 року та платіжне доручення №3721 від 30 листопада на суму 3000,00грн. з призначенням платежу оплата згідно договору про надання правової допомоги у господарських справах №28-Ю від 25.08.2020 року.

Згідно п. 5.1. Договору №28-Ю про надання правової допомоги у господарських справах від 25 серпня 2020 року, за правову допомогу, передбачену в п.п.1.1. даного договору клієнт сплачує компанії винагороду у розмірі 3000,00грн., які сплачується клієнтом не пізніше двадцяти п`яти робочих днів з моменту підписання даного договору. Дата підписання договору зазначена на першій сторінці договору в правому верхньому кутку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що для можливості стягнення витрат на професійну правову допомогу законодавством імперативно встановлений обов`язок заявника подавати договір на професійну правничу допомогу адвоката, умови котрого дають суду можливість визначити як обсяг правової допомоги, яка надається адвокатом згідно вказаного договору, так і розмір та порядок визначення гонорару адвоката і всіх інших витрат, пов`язаних із надання ним допомоги. Наявність договору надає можливість також встановити правомірність як нарахування розміру правової допомоги в актах наданих послуг, так і відповідність переліку робіт зазначених в цих актам умовам договору.

Слід зазначити, що необхідність в поданні договору на професійну правничу допомогу адвоката підтверджується і судовою практикою. Зокрема, як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.06.2020р. у справі №821/227/17, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховним Судом в постанові №910/4201/19 від 07.09.2020р. зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Згідно ч.2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу у даній справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2908,50грн.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фішмаркет (79039, м. Львів, вул. Бортнянського, будинок 4, кв. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фудс Делівері (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 124, кв. 55, ) 13276,50грн. основного боргу, 1109,28 грн. пені, 340,62 грн 3% річних, 1327,65грн. 10% штрафу, 2908,50грн. витрат на професійну допомогу та 2037,88грн судового збору.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2021 року.

Суддя С.М. Коссак