РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2021Справа № 910/9626/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ"

до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання недійсним договору,

за зустрічним позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ"

про стягнення 5 717 820, 33 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судового засідання Саницька Б.В.

представники учасників справи:

від позивача/відповідача за зустрічним позовом: Сторожук В.А.;

від відповідача/позивача за зустрічним позовом: Павлов Р.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним договору №60 пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 23.03.2020.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.203, 215 Цивільного кодексу України, мотивовані таким: оспорюваний договір укладено: 1) з порушенням норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", 2) на виконання рішення Київської міської ради від 15.11.2016 №411/1415, яке не діяло на момент його укладення та 3) проти волі позивача та на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

13.07.2020 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/9626/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.08.2020.

31.07.2020 в рамках справи №910/9626/20 надійшла зустрічна позовна заява Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" про стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 717 820, 33 грн, з яких: 5 212 233, 66 грн основний борг, 99 032, 44 грн інфляційні втрати та 406 554, 23 грн пеня.

Позовні вимоги за зустрічним позовом, з посиланням на ст.509, 525, 526, 527, 549, 610, 612, 615, 624, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст.173, 193, 216, 218, 232 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" свого грошового зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати пайового внеску за договором №60 пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 23.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" (надалі - позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом) про стягнення 5 717 820, 33 грн.

07.08.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшов відзив на первісний позов, у якому останній заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, зазначив, що позивачем не вказано, яка саме норма ст. 203 ЦК України порушена при укладанні спірного договору та не доведено підстави недійсності договору відповідно до ст. 215 ЦК України.

11.08.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що 26.03.2020 частково було сплачено пайовий внесок у розмірі 100 000, 00 грн, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення №107 від 26.03.2020.

12.08.2020 у підготовче засідання з`явились представники сторін. Представник позивача за первісним позовом заявила клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з наданням часу для підготовку відзиву на зустрічну позовну заяву. Суд, розглянувши вказане клопотання, протокольно задовольнив його та відклав підготовче засідання на 15.09.2020.

31.08.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, у якому останній заперечує проти зустрічних позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що заборгованість за спірним договором не може бути стягнута, оскільки існують підстави для визнання такого договору недійсним.

10.09.2020 від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти обставин викладених у відзиві посилаючись на їх необґрунтованість.

11.09.2020 від відповідача за зустрічним позовом надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи розрахунку інфляційних втрат.

14.09.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Засідання призначене на 15.09.2020 не відбулося, в зв`язку із перебуванням судді Карабань Я.А. на лікарняному.

01.10.2020 від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 підготовче засідання призначено на 11.11.2020.

10.11.2020 від позивача за первісним позовом надійшла заява про зміну підстав первісного позову, в якій останній зазначає, що при укладенні оспорюваного договору позивач не діяв вільно та уклав вказаний договір пайової участі під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки через не укладення договору існували ризики не введення будинку в експлуатацію. Крім того вказує, що відповідачем порушено право "правомірного очікування" та "законного сподівання" позивача на зарахування вартості будівництва інженерних мереж в рахунок пайової участі, оскільки позивачем не зараховано вартість водопровідних та теплових мереж у пайову участь.

11.11.2020 у підготовче засідання з`явились представники сторін. Протокольною ухвалою, в зв`язку з неотримання відповідачем за первісним позовом заяви про зміну підстав позову, суд відклав підготовче засідання на 25.11.2020.

16.11.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копії акта готовності об`єкта до експлуатації, копії сертифіката серії ІV №46 від 18.03.2020 та довідки від 13.11.2020. Також просить визнати поважними причини неподання вказаних доказів разом з заявою про зміну підстав позову, оскільки вказані докази знаходились у директора, який 03.11.2020 отримав позитивний тест на COVID-19 та знаходився на лікуванні.

23.11.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на заяву про зміну підстав первісного позову, в яких зазначено, що договір відповідає умовам чинного на час його укладення законодавства та підстави для визнання його недійсним відсутні.

23.11.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, з посиланням на те, що витрати на правову допомогу в розмірі 50 000, 00 грн є значно завищеними та необґрунтованими.

25.11.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 25.11.2020 з`явився представник позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом в засідання не з`явився. Суд протокольно прийняв до розгляду заяву про зміну підстав позову та подані докази, задовольнив клопотання відповідача за первісним позовом та відклав підготовче засідання на 09.12.2020.

08.12.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії адвокатського запиту від 06.11.2020 №74 та відповіді на нього від 18.11.2020, з додатками.

08.12.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08.12.2020 від представника позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення щодо заперечень відповідача на заяву про зміну підстав позову.

09.12.2020 у підготовче засідання з`явився представник відповідача за первісним позовом. Представник позивача за первісним позовом в засідання не з`явився, звернувся до суду з зазначеним вище клопотанням про відкладення розгляд справи. Суд, розглянувши клопотання, протокольно задовольнив його та відклав підготовче засідання на 22.12.2020.

21.12.2020 від представника відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на письмові пояснення.

22.12.2020 у підготовче засідання з`явився представник позивача за первісним позовом, просив долучити до матеріалів справи письмові пояснення, в яких зазначено, що вимоги за зустрічним позовом про стягнення пені є незаконними, оскільки нараховані в період карантинних обмежень. Відповідач за первісним позовом не з`явився, повідомлений про дачу та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд протокольно долучив до матеріалів справи письмові пояснення представника позивача за первісним позовом також враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.01.2021.

26.01.2021 від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із зайнятістю в іншому засіданні та перебуванням іншого представника у відпустці.

У судове засідання 26.01.2021 з`явився представник відповідача за первісним позовом. Представник позивача за первісним звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. Суд, розглянувши клопотання про відкладення, протокольно задовольнив його та відклав судове засідання на 09.02.2021.

У судовому засіданні 09.02.2021 представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним підтримала позовні вимоги за первісним позовом та заперечувала проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі. Представник відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

У судовому засіданні 09.02.2021 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.2020 між Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) на підставі рішення Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415 (зі змінами) та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2013 № 1717) (надалі - Департамент) та Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" (надалі - замовник) укладено договір №60 пайової участі у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (надалі - договір).

Згідно з пунктом 1.1. договору, предметом за ним є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв`язку із: тип: реконструкція (зміна площі кв.м). Назва об`єкта: Реконструкція житлового будинку лі. "А", загальною площею 18 076, 20 кв.м (в т.ч. загальна площа квартир 13 450, 50 кв.м, площа вбудованих, вбудовано-прибудованих приміщень 886, 60 кв.м) (за даними технічної інвентаризації фізичної особи-підприємця Дорошенка О.В.). Підстава: довідка фізичної особи-підприємця Дорошенка О.В. щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, господарській будівлі, захисні споруди від 10.12.2019 №1. Адреса об`єкта: вул. Кам`янська (колишня Дніпродзержинська), 128 у Дарницькому районі м. Києва (далі - "об`єкт будівництва/реконструкції").

Відповідно до пункту 1.2. договору, розмір пайового внеску становить 5 312 233, 66 грн згідно з розрахунком від 11.03.2020, що наданий у додатку та є невід`ємною частиною цього договору.

Додатком №1 до договору сторонами погоджено наступний розрахунок обсягу пайової участі (внеску) у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста:

площа: 18 076, 20 кв.м.,

норматив: 14 694, 00 грн (середня вартість спорудження житла згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України "Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України" від 02.12.2019 №286);

ставка: 2%

розрахункова сума: 5 312 233, 66 грн.

Пунктом 2.1. визначено, що пайовий внесок відповідно до п. 1.2. сплачується замовником до 13.04.2020 включно, але в будь-якому випадку в повному обсязі до дати прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію в залежності від того, яка з них настане раніше.

За умовами п. 2.2 договору замовник сплачує пайовий внесок на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету за визначеними реквізитами.

Згідно з положеннями пунктів 3.1-3.2 договору, замовник зобов`язаний перерахувати пайовий внесок на умовах та в порядку, визначених цим договором. Департамент економіки та інвестицій за умови належного виконання замовником своїх обов`язків, що встановлені цим договором, зобов`язаний у визначеному порядку видати замовнику довідку про виконання умов пайової участі.

Пунктами 4.1., 4.2. договору передбачено, що у випадку порушення зазначених в п. 2.1 цього договору строків сплати пайового внеску, розмір несплаченої частки пайової участі замовника коригується на індекс інфляції від дати розрахунку пайового внеску та на величину штрафних санкцій передбачених п.4.2., 4.3. договору. У випадку, якщо індекс інфляції є меншим за 1, 0 коригування суми платежу не відбувається. У випадку порушення зазначених в п.2.1 цього договору строків сплати пайового внеску замовник сплачує пеню в розмірі 0,1% в день, що нараховується на суму простроченої заборгованості. Пеня, що передбачена даним пунктом договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Договір набирає чинності з моменту реєстрації в Департаменті економіки інвестицій (п.7.1. договору).

Відповідно до п.7.2. договору він припиняється в наступних випадках:

7.2.1. Виконанням - з дати надходження останнього платежу з урахуванням п.п.1.2, 2.1, 2.4., 4.1., 4.3. цього договору.

7.2.2. Припиненням з підставі, зазначених у пункті 6.2. цього договору через 10 днів після відправлення замовнику письмового повідомлення або публічного оприлюднення відповідної інформації про розірвання цього договору.

7.2.3. У зв`язку з ліквідацією сторони цього договору - з дати виключення сторони відповідного державного реєстру.

26.03.2020 замовником частково здійснено оплату пайового внеску в сумі 100 000, 00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №107 від 26.03.2020.

Звертаючись до суду з первісним позовом, позивач зазначає, що оспорюваний договір укладено проти його волі, під впливом тяжких для нього обставин і вкрай на невигідних умовах, а також у порушення імперативної норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", що відповідно до положень статті 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання його недійсним.

Відповідач за первісним позовом, повністю не погоджуючись з вимогами первісного позову, посилаючи на їх необґрунтованість, звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначає, що всупереч умов договірних відносин, відповідачем грошове зобов`язання щодо сплати пайового внеску виконано неповністю, в зв`язку з чим згідно з пунктом 2.1 договору у відповідача виникла заборгованість в розмірі 5 212 233, 66 грн основної суми боргу, скоригованої на індекс інфляції в розмірі 99 032, 44 грн, та обов`язок по сплаті пені за затримку виконання грошового зобов`язання в розмірі 406 554, 23 грн.

Відповідно до частин 1-3, 8-9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI (в редакції, що діяла до 01.01.2020) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

На виконання положень статті 40 Закону, Київською міською радою було прийнято рішення від 15.11.2016 № 411/1415 "Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва" (надалі - Порядок).

З 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими була скасована стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-IX від 20 вересня 2019 року (надалі - Закон № 132-ІХ) договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) пайова участь не сплачується у разі будівництва:

об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;

об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);

об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;

об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).

Пунктами 3, 4, 5 частини 2 Прикінцевих положень Закону № 132-ІХ визначено обов`язок замовника будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Відповідно до підпункту 5 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

19.12.2019 Київською міською радою прийнято рішення № 460/8033 "Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва", яким Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва з 01.01.2020 приведено у відповідність до норм Закону № 132-ІХ.

Відповідно п. 3.1 розділу 3 Порядку, пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету міста Києва, крім випадків, передбачених законами України та цим Порядком.

Умовами пункту 3.3 розділу 3 Порядку зазначено, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової часті та укладання, зміни та розірвання договорів про пайову участь (з рахуванням особливостей інших положень цього Порядку).

Пунктом 3.4 розділу 3 Порядку зазначено, Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Департамент) є єдиним органом, уповноваженим здійснювати розрахунок пайової часті та укладання, зміну та розірвання договорів про пайову участь (з урахуванням особливостей інших положень цього Порядку).

Пунктом 3.7. розділу 3 Порядку зазначено кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва.

Відповідно до підпункту 5.1.1 розділу 5 Порядку підставою для розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є звернення замовника до Департаменту про укладання договору про пайову участь. Таке звернення подається щодо кожного об`єкта будівництва окремо.

Разом із зверненням замовник подає завірені належним чином зі свого боку копії таких документів:

- про затвердження в установленому порядку проектної документації;

- затвердженої в установленому порядку проектної документації в частині;

- техніко-економічних показників об`єкта будівництва та кошторису (за наявності);

- позитивного висновку державної будівельної експертизи кошторису (за наявності кошторису);

- технічного паспорта об`єкта або довідки щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, господарські будівлі, захисні споруди (за наявності на дату подачі заяви);

- документи, що підтверджують техніко-економічні показники об`єкта до проведення реконструкції (у випадку реконструкції): документи на право власності (договір купівлі-продажу або свідоцтво на право власності) або технічний паспорт об`єкта;

- пропозицій щодо строків (графік) сплати пайової участі, викладені у тексті звернення.

На вимогу Департаменту замовник повинен пред`явити оригінали документів, передбачені цим пунктом.

Пунктом 5.1.5. розділу 5 Порядку зазначено, що звернення про укладення договору про пайову участь разом з доданими до нього документами подається замовником до Департаменту в паперовій та електронній формах.

Пунктом 5.2.2. розділу 5 Порядку зазначено, Департамент протягом 10 (десяти) робочих днів з дня реєстрації звернення замовника готує та надає замовнику із супровідним листом або за письмовою заявою замовника надсилає на його адресу (цінним листом з повідомленням про вручення) чи засобами телекомунікаційного зв`язку примірник договору про пайову участь з розрахунком розміру пайової участі.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 Порядку, розрахунок розміру пайової участі є невід`ємною частиною договору про пайову участь.

Відповідно до п.п. 6.4.2. п. 6.4. розділу 6 Порядку, розрахунок розміру пайової участі при новому будівництві/реконструкції визначається за формулою:

для житлових будинків (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків з господарськими будівлями) та квартир

РПУ = Sоб`єкта х Nжитл х 2 %, де

РПУ - розмір пайової участі об`єкта (грн);

Sоб`єкта - загальна площа (крім загальної площі приміщень, визначених в п.4.2 нього Порядку) об`єкта будівництва або додатково створені площі в результаті реконструкції (кв. м);

Nжитл - норматив одиниці створеної потужності для житлових будинків, який порівнює опосередкованій вартості спорудження 1 кв. м житлових будинків для міста Києва, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України і діє на дату здійснення розрахунку (грн/ кв. м).

Як убачається з матеріалів справи 30.08.2019 ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" звернулося до Департаменту із листом за вих. №29/08/19-1 від 29.08.2019 щодо надання висновку щодо необхідності вирішення питання пайової участі, у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку з "Реконструкцією житлового будинку по вул. Дніпродзержинській, 128 у Дарницькому районі міста Києва, загальною площею 19 026,50 кв.м.

Листом від 06.09.2019, який зареєстровано за вх. № 050/8904 від 06.09.2019 ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" просило Департамент призупинити розгляд питання порушеного у вищезазначеній заяві.

Листом за вих. №04/12/2019-1 від 04.12.2019 ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" просило Департамент поновити розгляд питання порушеного у листі від 30.08.2019.

24.12.2019 листом за вих. №050/08-7841 Департамент повідомив ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ", про те, що оскільки останнім не надано документів щодо загальної кошторисної вартості будівельних робіт на об`єкті, визначеної абзацом 1 ч.5 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.6.3 Порядку, розмір пайового внеску розраховано відповідно до п. 6.5 розділу VI Порядку до листа надано два примірника проектів договору, з розрахунком обсягу пайової участі (внеску).

Однак, як зазначає відповідач за первісним позовом ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" для отримання проекту договору не з`явився.

Листом за вих. №09/01/20-1 від 09.01.2020 ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" просило Департамент надати проект відповідного договору разом із розрахунком під час прийому громадян, враховуючи розпорядження №2062 від 27.11.2019 "Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва водопровідної мережі каналізаційного колектора ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" та розпорядження №1985 від 15.11.2019 "Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва теплових мереж ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ".

10.02.2020 листом за вих. №050/08-408 від 21.01.2020 Департамент повідомив ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" про необхідність сплати пайового внеску, а також, що останнім не в повному обсязі надано необхідні для висновку документи, та зазначив, що в поданих документах містяться розбіжності. Крім цього зазначив, що починаючи з 01.01.2020 зменшення розміру пайової участі на вартість фактично переданих до комунальної власності територіальної громади міста Києва інженерних мереж та/або об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури не передбачено.

Листом за вих. №17/02/20-1 від 17.02.2020 ТОВ "КОНЦЕПТ ПОЗНЯКИ ГРУП" надало відповідь на лист Департаменту, а саме просило врахувати лист-роз`янення проектної організації - ТОВ "МЖК-ПРОЕКТ" та надати проект відповідного договору разом із розрахунком під час прийому громадян.

За результатом розгляду заяви, 13.03.2020 Департаментом було надано ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" проект поговору пайової участі у зв`язку із реконструкцією житлового будинку літ. "А" запальною площею 18 076,20 кв. м. за адресою вул. Кам`янська (колишня Дніпродзержинська), 128 у Дарницькому районі м. Києва, разом з розрахунком пайової участі.

Листом за вих.№10/03/20-1, який отриманий Департаментом 23.02.2020 та зареєстрований за вх. № 050/3339 ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" звернулось із заявою про реєстрацію підписаного договору, зазначивши що зі змістом ознайомлене, заперечень та доповнень не має.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону № 132-ІХ, Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Поряд з тим, приписами ст. 648 Цивільна кодексу України унормовано, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи підставою для укладення оспорюваного договору є рішення Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415 (зі змінами) та імперативні приписи Закону України №132-ІХ від 20.09.2019, пунктом 2 частини 2 якого встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту для житлових будинків в розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Пунктом 4 частини 2 вказаного закону визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Ставка в розмірі 2 відсотків від вартості площі житлового будинку, що погоджена сторонами в додатку №1 до договору є такою, що відповідає положенням Закону України №132-ІХ від 20.09.2019.

Суд наголошує, що реконструкція позивача за первісним позовом не підпадає під перелік об`єктів, які звільнені законом від сплати пайової участі, підстав для звільнення від сплати такого внеску позивачем за первісним позовом не наведено, як і не надано доказів звернення до Департаменту з заявою про таке звільнення.

Крім того суд зазначає, що рішення Київської міської ради від 15.11.2016 № 411/1415, з урахуванням змін внесених рішенням від 19.12.2019 №460/8033, які набрали чинності з 01.01.2020, яким затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, та діяло на момент укладення оспорюваного договору є чинним та позивачем за первісним позовом не оскаржувалося.

Отже, суд приходить до висновку, що зміст та умови оспорюваного правочину відповідають положенням Закону України №132-ІХ від 20.09.2019, а тому доводи позивача щодо порушення при укладенні договору статей 203, 215 Цивільного кодексу України та вказаного закону є необґрунтованими.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що Законом України №132-ІХ від 20.09.2019 не передбачено обов`язку замовника звертатися з заявою про укладення договору, а лише визначено, що замовник звертається із заявою про визначення розміру пайової участі, отримує розрахунок та сплачує її до прийняття відповідного об`єкта будівництва, оскільки обов`язок звернення замовника визначено Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва, а також останній сам звернувся до Департаменту з заявою про укладення договору та після отримання розрахунку не сплатив у визначеному розмірі пайовий внесок.

Доказів сплати позивачем за первісним позовом пайового внеску не надано і момент розгляду даної справи.

Суд зазначає, що у разі незгоди з розміром пайової участі позивач за первісним позовом не був позбавлений можливості звернутися до суду про його оскарження, однак доказів такого оскарження матеріали справи не містять, у листі від 10.02.2020 за вих.№10/03/20-1 позивач за первісним позовом зазначив, що доповнень та заперечень щодо договору немає.

Відповідно до аналізу ВССУ окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п. 13. Поняття "тяжкі обставини" і "вкрай невигідні умови" для застосування ст. 233 Цивільного кодексу України (п. 23 ППВСУ № 9) зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Так, згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230, 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

За змістом ст. 233 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах (ст. 233 Цивільного кодексу України), характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Дана позиція також узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.11.2019 у справі №907/738/16.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 Цивільного кодексу України, необхідна наявність таких підстав, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Проте, по-перше, позивачем за первісним позовом не надано доказів щодо наявності реальної тяжкої обставини: тяжкий фінансовий стан, загроза банкрутства, тощо. Натомість позивач за первісним позовом посилається на те, що в майбутньому на нього можуть бути покладені додаткові санкції за порушення строків введення об`єкта в експлуатацію, однак дані твердження є виключно припущеннями позивача та за своєю суттю не є тяжкою обставиною.

По-друге, невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. Разом з тим, позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину і не зазначено, яким чином внаслідок вчинення спірного правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину.

По-третє, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи. Усупереч зазначеному, позивачем за первісним позовом не доведено, що умови правочину були вкрай невигідними для нього та те, що договір був вчинений саме для усунення/зменшення відповідної тяжкої обставини.

По-четверте, хоча Цивільний кодекс України і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки. Однак позивачем за первісним позовом взагалі не конкретизовано, які саме умови оспорюваного договору є вкрай обтяжливими для нього.

Враховуючи наведене позивачем за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що спірний договір укладено саме під впливом тяжких для нього обставин, проти його волі та на вкрай невигідних умовах.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача за первісним позовом на те, що покладення на нього відповідальності у вигляді інших додаткових санкцій є грубим порушенням норм спеціального закону, оскільки включення в договір умов щодо застосування до позивача за первісним позовом, як замовника відповідальності за прострочення строків сплати за договором (пені, інфляції), можливість застосування якої прямо передбачена нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, не суперечить вимогам законодавства, та, зокрема, Закону України №132-ІХ від 20.09.2019, та не є підставою для визнання недійсним оспорюваного договору.

Крім цього, 03.04.2020 за вих. №03/04/2020-1 та 29.04.2020 за вих.№28/04/20-1 ТОВ "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" зверталося до Департаменту з листами в яких просило не нараховувати пеню та продовжити строк виконання покладеного зобов`язання щодо сплати пайового внеску до 31.05.2020 включно, а також сплатило 100 000, 00 грн пайового внеску. Тобто позивачем за первісним позовом здійснено ряд дій, які свідчать про схвалення спірного договору, а відповідно і прийняття на себе зобов`язання щодо порядку та умов проведення розрахунків та відповідальність за невиконання або неналежне виконання цих умов договору.

Враховуючи наведене, суд розглянувши позовні вимоги за первісним позовом, вважає їх необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому первісний позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як установлено судом, за умовами п. 1.2., п. 2.1. договору визначено зобов`язання відповідача здійснити оплату пайового внеску в сумі 5 312 233, 66 грн до 13.04.2020 включно, але в будь-якому випадку в повному обсязі до дати прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію в залежності від того, яка з них настане раніше.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За відсутності доказів прийняття об`єкта будівництва/реконструкції, що є предметом пайової участі по договору, в експлуатацію у строк, що передує даті 13.04.2020, строк оплати договору в розумінні п. 2.1, є таким, що настав 13.04.2020.

Позивачем за первісним позовом частково здійснено оплату пайового внеску 26.03.2020 в сумі 100 000, 00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №107 від 26.03.2020.

Докази виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати пайового внеску в іншій частині в сумі 5 212 233, 66 грн, у тому числі у визначений строк, у матеріалах справи відсутні та відповідачем за зустрічним позовом не надано.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом основного боргу в розмірі 5 212 233, 66 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Також згідно з п. 4.2. договору, у випадку порушення зазначених у п. 2.1 цього договору строків сплати пайового внеску, замовник сплачує пеню в розмірі 0,1% в день, що нараховується на суму простроченої заборгованості. Пеня, що передбачена даним пунктом договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Перевіривши розрахунок 406 554, 23 грн пені за визначений позивачем за зустрічним позовом період з 14.04.2020 по 30.06.2020, суд встановив, що заявлена вимога в цій частині позову є правомірною, розрахунок - арифметично вірним, а тому зустрічний позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом у поясненнях від 22.12.2020 посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 карантину та відповідних карантинних обмежень належить до обставин, які мають ознаки форс-мажору, що є підставою для звільнення його від відповідальності відповідно до пункту 5.1. договору.

Згідно ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Суд зазначає, що введення карантину не дає автоматичного права будь-якому суб`єкту підприємницької діяльності не виконувати свої договірні зобов`язання та не звільняє від відповідальності за таке невиконання перед контрагентами.

Кожен суб`єкт господарювання зобов`язаний окремо звертатися до Торгово-промислової палати України та доводити (обґрунтовувати) чи дійсно саме ця обставина (введення карантину) призвела до унеможливлення для заявника виконання конкретних договірних зобов`язань і чи не було інших (альтернативних) шляхів виконання зобов`язань.

При цьому суд, звертає увагу, що в пункті 5.2. договору сторонами також передбачено, що сторона, яка посилається на неможливість виконання умов договору з причин настання обставин, в т.ч. зазначених в п.5.2 цього договору, повинна надати іншій стороні підтвердження фактів, що визначаються лише Торгово-промисловою палатою України.

Однак відповідачем за зустрічним позовом не було надано документу, який би підтверджував наявність обставин непереборної сили (форс-мажору), а саме документу (сертифікату) Торгово-промислової палати України.

Також, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 4.1 договору сторонами передбачено, що у випадку порушення зазначених у п. 2.1 договору строків сплати пайового внеску розмір несплаченої частки пайової участі замовника коригується на індекс інфляції від дати розрахунку пайового внеску та на величину штрафних санкцій, передбачених п. 4.2, п. 4.3 договору. У випадку, якщо індекс інфляції є меншим за 1, 0 коригування суми платежу не відбувається.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з відповідача 99 032, 44 грн інфляційних втрат за період з 14.04.2020 по 30.06.2020, суд встановив, що відповідне нарахування відповідає умовам п. 4.1 договору, з огляду на те, що розрахунок пайової участі у додатку до договору встановлено станом на 11.03.2020, заявлені вимоги є обґрунтованими та задовольняються в межах розрахунку позивача.

Відповідач за зустрічним позовом належних доказів на спростування встановлених обставин, підстав звільнення від обов`язку оплати заявленої суми боргу, не надав, тверджень позивача за зустрічним не спростував.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. ) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи вищенаведене, суд в повному обсязі відмовляє в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" та повністю задовольняє зустрічний позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ".

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

2. Зустрічний позов задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНЦЕПТ ГРУП ПОЗНЯКИ" (01054, місто Київ, вулиця Тургенєвська, будинок 44, нежиле приміщення 54 ідентифікаційний код 40192476) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 04633423) 5 212 233 (п`ять мільйонів двісті дві тисячі двісті тридцять три) грн 66 коп. основної заборгованості, 99 032 (дев`яносто дев`ять тисяч тридцять дві) грн 44 коп. інфляції, 406 554 (чотириста шість тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 23 коп. пені та 85 767 (вісімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 30 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 16.02.2021.

Суддя Я.А.Карабань