РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2021Справа № 910/3055/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро"

до Державного підприємства "Конярство України"

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

про стягнення заборгованості в розмірі 950 309,07 грн.

За зустрічним позовом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро"

Державного підприємства "Конярство України"

про визнання недійсними договорів поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019

В межах справи № 910/21682/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України" ()

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача Яковлев А.В. - представник

Від відповідача не з`явилися

Прокурор прокуратури м. Києва Лиховид О.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 950 309,07 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.03.2020 прийнято позовну заяву № 910/3055/20 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 950 309,07 грн. до розгляду в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

12.05.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про залучення до участі у справі третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.05.2020 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та підготовче засідання відкладено на 17.06.2020.

У судовому засіданні 17.06.2020 було оголошено перерву на 24.06.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.06.2020 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про витребування доказів та відкладено розгляд справи на 29.07.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.07.2020 розгляд справи відкладено на 07.09.2020.

04.09.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла зустрічна позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсними договорів поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019.

07.09.2020 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

07.09.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на позовну заяву в яких третя особа просить суд викликати для допиту свідка.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.09.2020 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в межах справи № 910/21682/15 до свого провадження, розгляд справи призначено на 19.10.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.09.2020 розгляд справи відкладено на 19.10.2020.

16.10.2020 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив позивача на позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

У судовому засіданні 19.10.2020 було оголошено перерву до 21.10.2020.

21.10.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про відвід судді Чеберяка П.П.

Ухвалою Господарського суду м. Києва 21.10.2020 визнано відвід судді необґрунтованим та передано справу до апарату Господарського суду м. Києва для визначення судді для вирішення питання відводу.

Автоматизованою системою документообігу суду визначила головуючого суддю (суддю- доповідача) Ковтуна С.А.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.10.2020 відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді Чеберяка П.П.

04.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив Державного підприємства "Конярство України" на зустрічний позов Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.11.2020 розгляд справи призначено на 09.12.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості в розмірі 950 309,07 грн. за зустрічним позовом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" та Державного підприємства "Конярство України" про визнання недійсними договорів поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019 в межах справи № 910/21682/15 до судового розгляду по суті на 21.12.2020.

У судовому засіданні 21.12.2020 оголошено перерву до 20.01.2021.

У судовому засіданні 20.01.2021 представник позивача надав пояснення по суті первісного позову, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та заперечив щодо задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2019 року та 27 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" ( постачальник, надалі - позивач за первісним позовом) та Державним підприємством «Конярство України» в особі філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» (покупець, надалі - відповідач за первісним позовом) укладено договір поставки № 29/10/19 та договір поставки 27/11/19 (надалі - Договори).

Відповідно до п. 2.1 Договорів кількість, ціна, якість та умови поставки Товару оговорюються в Специфікаціях до договору, які є невід`ємною його частиною.

Перехід права власності на Товар відбувається в момент відвантаження Товару, що підтверджується ТТН, або видатковою накладною (пункт 3.1 Договорів).

Відповідно до п. 3.2 Договорів постачальник зобов`язується поставити Товар у строки вказані в Специфікації, яка є невід`ємною його частиною.

Згідно п. 4.2 Договорів, розрахунок за поставлений Товар здійснюється протягом 1 (одного) календарного місяця з моменту відвантаження Товару.

Оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.3 Договорів).

Відповідно до Специфікацій: № 1 від 01 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; №2 від 04 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; № 3 від 05 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; № 4 від 07 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; № 5 від 09 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; № 6 від 12 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; № 7 від 14 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; № 8 від 15 листопада 2019 року до договору поставки № 29/10/19 від 29 жовтня 2019 року; №1 від 27 листопада 2019 року до Договору поставки № 27/11/19 від 27 листопада 2019 року; № 2 від 28 листопада 2019 року до договору поставки № 27/11/19 від 27 листопада 2019 року; № 3 від 29 листопада 2019 року до договору поставки № 27/11/19 від 27 листопада 2019 року та видаткових накладних № 01/11/19 від 01 листопада 2019 року; № 04/11/19 від 04 листопада 2019 року; № 05/11/19 від 05 листопада 2019 року; № 07/11/19 від 07 листопада 2019 року; №09/11/19 від 09 листопада 2019 року; №12/11/19 від 12 листопада 2019 року; №14/11/19 від 14 листопада 2019 року; №15/11/19 від 15 листопада 2019 року; №27/11/19 від 27 листопада 2019 року; №28/11/19 від 28 листопада 2019 року; № 28/11/19/01 від 28 листопада 2019 року; №29/11/19 від 29 листопада 2019 року загальна вартість поставленого первісним позивачем відповідачу товару складає 1 110 056,44 грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами в повному обсязі не виконав, здійснивши оплату за поставлений товар частково в сумі 165 000,00 грн., а саме: відповідно до платіжного доручення № 147 від 09 грудня 2019 року перераховано 50 000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 155 від 27 грудня 2019 року перераховано 50 000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 166 від 16 січня 2020 року перераховано 20 000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 168 від 20 січня 2020 року перераховано 45 000,00 грн.

Дослідивши зміст укладених між сторонами Договорів, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом поставлено, а відповідачем за первісним позовом прийнято товар за видатковими накладними, що долучені до позову, на загальну суму 1 110 056,44 грн.

Як зазначає позивач, вартість поставленого за Договором поставки товару була частково сплачена, з огляду на що, станом на дату звернення до суду розмір заборгованості складає 945 056,44 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договорів, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 1 (одного) календарного місяця з моменту відвантаження товару.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 945 056,44 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсними договорів поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019 обґрунтовані тими обставинами, що у керівника філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» були відсутні повноваження на укладення спірних договорів.

Так, позивач за зустрічним позовом - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України вказує на те, що повноваження відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно вчинення правочинів від імені такої юридичної особи визначаються її установчими документами, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджене юридичною собою та довіреністю, виданою у встановленому порядку керівнику цього підрозділу.

Положенням про філію «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України», затвердженим наказом Державного підприємства «Конярство України» від 08.06.2011 № 4 встановлено, що це положення є документом, що регулює діяльність філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України».

Так, Положенням про філію встановлено, що:

- координацію діяльності Філії, контроль за дотриманням цього Положення та ефективністю використання і збереження закріпленого за Філією майна здійснює ДП "Конярство України" (пункт 1.2);

- Філія зобов`язана дотримуватись вимог чинного законодавства України та умов цього Положення (пункт 7.2.1);

- Філія зобов`язана здійснювати контроль за належним виконанням контрагентами діючих правочинів та негайно (протягом 24 годин) про невиконання вимог правочинів та/або незаконні дії фізичних та юридичних осіб (пункт 7.2.3);

- для здійснення оперативного управління (керівництва) справами Філії призначається керівник Філії (пункт 8.1);

- повноваження керівника Філії визначаються трудовим контрактом та довіреністю виданою ДП "Конярство України" (пункт 8.4);

- керівник Філії укладає від імені ДП "Конярство України" господарські, цивільно-правові договори в межах сум, передбачених трудовим контрактом та довіреністю (пункт 8.6.10).

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що укладаючи договори поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019 філія «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» в особі керівника філії Войного О.В., взяла на себе зобов`язання прийняти та оплатити товар згідно специфікацій до зазначених договорів без відповідного погодження Державним підприємством «Конярство України».

Як вбачається з договорів поставки, спірні договори від імені філії «Запорізький кінний завод № 86» Державного підприємства «Конярство України» були підписані керівником Філії Войним О.В. , який діяв на підставі наказу № 161-К від 25.09.2019 та довіреності № 1-Ф від 23.09.2019.

При цьому, копія довіреності № 1-Ф від 23.09.2019 до матеріалів справи не додана.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.06.2020 зобов`язано Державне підприємство "Конярство України " надати до суду оригінали для огляду та належним чином завірені копії: контракту укладеного між Державним підприємством "Конярство України" та керівником філії "Запорізький кінний завод № 86 Державного підприємства "Конярство України" Войним Олександром Валентиновичем, а також довіреності виданої Державним підприємством "Конярство України" на ім`я керівника філії "Запорізький кінний завод № 86 Державного підприємства "Конярство України" Войного Олександра Валентиновича.

Вимоги даної ухвали суду відповідачем за первісним позовом та відповідачем 2 за зустрічним позовом не виконані, витребувані документи суду не надані.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).

Верховний Суд у постановах від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 та від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 вказав, що самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

Тобто саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту.

Звертаючись до суду з позовом про визнання спірних договорів поставки недійсними з підстав недотримання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, позивачем за зустрічним позовом не доведено жодними належними та допустимими доказами обставин укладення спірних договорів керівником філії "Запорізький кінний завод № 86 Державного підприємства "Конярство України" Войним О.В. з перевищенням повноважень.

Вказані докази, на вимогу суду, також не були надані безпосередньо Державним підприємством "Конярство України".

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин укладення спірних договорів поставки від імені філії "Запорізький кінний завод № 86 Державного підприємства "Конярство України" керівником філії з перевищенням повноважень, заявлені вимоги щодо визнання даних договорів недійсними задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні будь які докази, щоб підтверджували здійснення відповідачем розрахунків за поставлений товар.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договорів поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019 не здійснив оплату за поставлений товар, а тому, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 945 056,44 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 5 252,63 грн., то суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунків 3% річних, суд вважає дані розрахунки обґрунтованими, такими, що не суперечить нормам чинного законодавства, відповідно виконані позивачем вірно. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 5 252,63 грн. також підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору покладаються на відповідача; судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом з огляду на відмову в зустрічному позові.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості за договорами поставки задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 37404165) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро" (49130, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр-т. Миру, буд. 6, кв. 145; ідентифікаційний код 39176655) основний борг в сумі 945 056 (дев`ятсот сорок п`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 44 коп., 3 % річних в сумі 5 252 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн. 63 коп., судовий збір в сумі 14 254 (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 64 коп.

3. В задоволенні позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроснаб Дніпро", Державного підприємства "Конярство України" про визнання недійсними договорів поставки № 29/10/19 від 29.10.2019 та № 27/11/19 від 27.11.2019 відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам, розпоряднику майна боржника, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та прокуратурі м. Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.01.2021.

Суддя П.П. Чеберяк