ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/18384/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю ліквідатора УК "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Галини Іванівни

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Українського консорціуму "Екосорб"

у справі № 910/18384/15

за позовом Державного підприємства "Чайка"

до Українського консорціуму "Екосорб"

за участю Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та товариства з обмеженою відповідальністю "Петропавлівське"

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан

за зустрічною позовною заявою Українського консорціуму "Екосорб" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Ковалко Галини Іванівни

про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою

в межах справи № 910/18384/15

про банкрутство Українського консорціуму "Екосорб",-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 порушено провадження у справі № 910/18384/15 про банкрутство Українського консорціуму "Екосорб".

Постановою Господарського суду міста Києва від 02.03.2017 у справі №910/18384/15 Український консорціум "Екосорб" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Ковалко Г.І.

У листопаді 2019 року ДП "Чайка" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Українського консорціуму "Екосорб" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан.

Не погодившись з позовом, ліквідатор УК "Екосорб" подав зустрічну позовну заяву до ДП "Чайка" з вимогами про визнання недійсним державного акта на право постійного користування серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003, виданого ДП "Чайка", та про зобов`язання органу місцевого самоврядування - Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради передати земельну ділянку площею 0,6 га, яка була виділена для будівництва каналізаційної насосної станції, у користування УК "Екосорб".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.03.2020 (суддя Пасько М.В.) у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним державний акт на право постійного користування серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003, виданий ДП "Чайка". У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарський суду від 17.06.2020 (колегія суддів: Копитова О.С.- головуючий, Остапенко О.М., Грек Б.М.) ухвалу господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі № 910/18384/15 скасовано. Прийнято нове рішення. У задоволенні первісного позову відмовлено повністю. У задоволення зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись частково з постановою суду апеляційної інстанції, ліквідатор УК "Екосорб" - арбітражний керуючий Ковалко Г.І. звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову УК "Екосорб" та залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі № 910/18384/15.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ліквідатора УК "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Г.І. у справі № 910/18384/15 визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючий (доповідач), Жуков С.В., Білоус В.В.., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 21.07.2020.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.08.2020 касаційна скарга ліквідатора УК "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Г.І. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову УК "Екосорб" у справі № 910/18384/15 була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2020 у справі № 910/18384/15 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора УК "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Г.І. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову УК "Екосорб" у справі № 910/18384/15; призначено розгляд справи № 910/18384/15 за касаційною скаргою ліквідатора УК "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Г.І. у відкритому судовому засіданні на 20.01.2021 на 10 год. 00 хв.

У касаційній скарзі (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги) ліквідатором УК "Екосорб" - арбітражним керуючим Ковалко Г.І. зазначено, що судове рішення оскаржується у зв`язку з неправильним застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 95 Земельного кодексу України) та порушення норм процесуального права (ст. ст. 11, 13, 86,169, 285 ГПК України), а також з підстав, передбачених у п. 1 ч. 2 ст. 287 України, а саме: не врахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/11218/17, від 17.04.20019 у справі № 916/675/15, від 17.04.2019 у справі №912/1403/18, від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17.

Скаржник зазначає, що земельну ділянку площею 0,6 га було виділено УК "Екосорб" для будівництва каналізаційної насосної станції рішенням 2-ої сесії V скликання 2-го пленарного засідання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15.06.2006 та передано у строкове платне користування, про що укладено договір оренди від 20.02.2008, який рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради 5-ої сесії VI скликання № 18 від 24.02.2011 продовжено на три роки.

При цьому, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.04..2019 у справі № 912/1403/18, заявник касаційної скарги вважає, що апеляційним судом помилково в оскаржуваній постанові не було надано належної оцінки наявності права власності УК "Екосорб" на зареєстроване нерухоме майно, що знаходилось на земельній ділянці з кадастровим номером :03:004:5003 в момент видачі ДП "Чайка" Державного акту на право постійного користування серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку.

Зазначаючи, що каналізаційна насосна станція була прийнята в експлуатацію належним чином та була зареєстрована на праві власності за УК "Екосорб", що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САС №4888789, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 109 від 24.04.2009 (реєстрація у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.07.2009 підтверджується Витягом про реєстрацію права власності № 23269184 серія ССР№ 710130), ліквідатор УК "Екосорб" - арбітражний керуючий Ковалко Г.І. наголошує на судовій практиці Верховного Суду України та сформованій правовій позиції щодо наявності загального принципу цілосності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

На думку скаржника, судом апеляційної інстанції неправомірно проігноровано доводи УК "Екосорб" про те, що захист його прав можливий лише за умови скасування Державного акту на право постійного користування серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:5003, який виданий ДП "Чайка", що дозволить здійснити розмежування земельної ділянки, виготовити землевпорядну документацію та оформити відповідне право користування учасниками спору.

Разом з тим, ліквідатор УК "Екосорб" - арбітражний керуючий Ковалко Г.І., обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, посилається на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові Касаційної господарського суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 про те, що за змістом ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

На думку заявника касаційної скарги, суд апеляційної інстанції, всупереч наведеної позиції Верховного Суду, ототожнив факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації, а відтак, дійшов помилкового висновку, що УК "Екосорб" не має речових прав на спірну земельну ділянку внаслідок того, що він не здійснив державну реєстрацію договору оренди від 20.02.2008.

У відзиві на касаційну скаргу, ДП "Чайка" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ліквідатора УК "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Г.І., посилаючись на те, що постанова у Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову УК "Екосорб" у справі № 910/18384/15 ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи і підстав для її скасування немає.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення ліквідатора УК "Екосорб", перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15.06.2006 надано в користування на умовах оренди терміном на 3 (три) роки земельну ділянку площею 0,6 га для будівництва каналізаційно-насосної станції та очисних споруд дощової каналізації в селі Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради; встановлено орендну плату в розмірі ставки земельного податку; доручено сільському голові від імені Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради укласти договір оренди земельної ділянки; УК "Екосорб" - зареєструвати договір оренди земельної ділянки згідно з чинним законодавством.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.02.2008 між Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою (орендодавець) та УК "Екосорб" (орендар) на виконання рішення від 15.06.2006 було підписано договір оренди землі, у відповідності до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що перебуває у землях загального користування сільської ради, загальною площею 0,6 га на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в межах населеного пункту за адресою : село Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради. Термін дії договору 3 (три) роки з дня підписання його сторонами та державної реєстрації. (п. 1.2), цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та реєстрації в сільській раді ( п. 6.11).

Місцевим та апеляційним судами також встановлено, що розпорядженням № 1387 від 26.12.2008 затверджено акт державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію каналізаційної насосної станції УК "Екосорб" в с. Чайки. Рішенням №109 від 24.04.2009 визнано право приватної власності на каналізаційну насосну станцію загальною площею 131,6 кв.м. по вул. Коцюбінського, 60 у с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області за УК "Екосорб"; прийнято рішення оформити свідоцтво про право власності на каналізаційну насосну станцію загальною площею 131,6 кв.м. по вул. Коцюбінського, 60 у с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області за УК "Екосорб".

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі вказаного рішення комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" 10.07.2009 здійснено реєстрацію вказаного об`єкту та видано УК "Екосорб" свідоцтво про право власності на нерухоме майно - каналізаційна насосна станція загальною площею 131,6 кв.м. за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Коцюбинського, 60.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 19 від 24.02.2011 "Про продовження терміну оренди земельної ділянки УК "Екосорб" під розміщення очисних споруд дощової каналізації в селі Чайки Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради" вирішено поновити договір оренди земельної ділянки від 20.02.2008 на 3 (три) роки на тих самих умовах, які були передбачені договором від 20.02.2008.

Разом з тим, попередніми судовими інстанціями встановлено, що 29.12.2012 на підставі рішення 16 сесії 6 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 27.12.2012 №50 ДП "Чайка" отримало Державний акт серія ЯЯ № 38399 3,2919 га на право постійного користування земельною ділянкою площею 3,2919 га з кадастровим номером :03:004:5003, що розташована в с. Чайки, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, спір між сторонами виник стосовно того, кому належить на праві користування земельна ділянка 0,6 га, що розташована у с. Чайка за адресою; вул. Коцюбинського, 60 та на якій побудована каналізаційна насосна станція із каналізаційним колектором, яка належить на праві власності УК "Екосорб".

ДП "Чайка" вважає, що вказана земельна ділянка належить йому на праві постійного користування, що підтверджується Державним актом на право постійного користування серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку площею 3,2919 га з кадастровим номером :03:004:5003, виданий ДП "Чайка" та, відповідно, споруда, що належить УК "Екосорб" та розташована на вказаній земельній ділянці здійснює йому перешкоди в користуванні його майном в належний спосіб.

УК "Екосорб" вказані обставини заперечує та стверджує, що ДП "Чайка" отримало спірну земельну ділянку незаконно, оскільки згідно рішенням 2-ї сесії У скликання 2-го пленарного засідання Петропавлівсько-Бощагівської сільської ради від 15.06.2006 земельну ділянку 0,6 га, що розташована у с. Чайка за адресою: вул. Коцюбинського, 60 передано у строкове платне користування УК "Екосорб", про що укладено договір оренди від 20.02.2008, а в подальшому, рішенням ради від 24.02.2011 договір оренди продовжено на три роки. У зв`язку з зазначеним, ліквідатор УК "Екосорб" вважає, що акт постійного користування серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003, виданий ДП "Чайка", який охоплює і спірну земельну ділянку, підлягає визнанню недійсним, оскільки був виданий, незважаючи на діючий договір оренди, укладений з УК "Екосорб".

Апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та, зокрема, відмовляючи УК "Екосорб" у задоволенні вимог про визнання недійсним державного акту серії ЯЯ № 38399 від 29.12.2012 на право постійного користування земельною ділянкою, виданого ДП "Чайка", виходив з того, що матеріали справи не містять доказів вчинення сторонами дій, направлених на продовження або поновлення договору оренди земельної ділянки від 20.02.2008, як і не містять доказів проведення його державної реєстрації за правилами, встановленими Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто УК "Екосорб" вже втратив право на користування спірною земельною ділянкою.

При цьому, не погодившись з висновком суду першої інстанції про те, що УК "Екосорб" здійснює користування земельною ділянкою відповідно до наявних правових підстав, що виникли з договору від 20.02.2008, апеляційний суд звернув увагу на той факт, що ані договір від 20.02.2008, ані рішення № 19 від 24.02.2011 взагалі не містять належної ідентифікації земельної ділянки, а будь-які докази стосовно того, що УК "Екосорб" має право на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003 в розмірі 3,2919 га в матеріалах справи відсутні.

При цьому, вказавши, що ДП "Чайка" на законних підставах володіє земельною ділянкою на якій знаходиться об`єкт нерухомості - каналізаційна насосна станція, що на праві власності належить УК "Екосорб", апеляційний суд дійшов висновку, що врегулювання вказаних спірних відносин визначено діючим законодавством, зокрема положеннями Земельного кодексу України, і не є предметом розгляду даної справи.

Проте, Касаційний господарський суд не погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції та вважає його таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Таким вимогам постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Правовідносини з розпорядження, набуття та припинення права користування землями комунальної власності врегульовані, зокрема, Земельним кодексом України.

Приписами ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Водночас питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначеними нормами закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду й передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

В разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі № 705/6917/14-ц та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 910/14212/17.

Зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду вбачається, що суд не надав належної правової оцінки всім обставинам справи в їх сукупності та не звернув уваги на законодавчо визначений порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на нерухоме майно, що розміщене на ній.

Згідно з ч. 1 ст. 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

У порушення наведених норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції, не надав належної оцінки викладеним у відзиві на апеляційну скаргу аргументам ліквідатора УК "Екосорб", зокрема, щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, та застосування положень ст. 120 Земельного кодексу України.

Крім того, апеляційний суд не надав оцінки і доводам УК "Екосорб" про те, що ДП "Чайка" на підставі оспорюваного державного акту серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 на право постійного користування земельною ділянкою набуло право, в тому числі і на земельну ділянку, під належним на праві власності УК "Екосорб" об`єктом нерухомості, а скасування цього акту дозволить здійснити розмежування земельної ділянки між сторонами та врегулювати існуючий спір.

Не надавши належну правову оцінку тій обставині, що на спірній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, власником якого є УК "Екосорб", суд апеляційної інстанції не застосував 1 Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном та правомірне очікування щодо набуття права на земельну ділянку, на якій розташоване відповідне майно.

При цьому, висновок суду апеляційної інстанції про те, що врегулювання вказаних спірних відносин визначено діючим законодавством, зокрема положеннями Земельного кодексу України, і не є предметом розгляду даної справи, фактично свідчить про усунення від розгляду спору у даній справі без жодного мотивування такого висновку.

Обмежившись посиланням у постанові на те, що об`єкт нерухомості - каналізаційна насосна підстанція належить УК "Екосорб" на праві власності, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки порушення чи не порушення оспорюваним державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, виданого ДП "Чайка", права УК "Екосорб" як власника нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

У зв`язку з наведеним, на думку колегії суддів, постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення про визнання недійсним державного акту серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 на право постійного користування земельною ділянкою, виданого ДП "Чайка", суд першої інстанції виходив із законного права передачі земельної ділянки у користування УК "Екосорб".

Проте, Касаційний господарський суд не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх передчасними, зробленими без належного з`ясування і оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Однак, ухвалюючи рішення про визнання недійсним державного акту на право постійного користування серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003, виданого ДП "Чайка", місцевий господарський суд не зазначив підстав для визнання такого акту недійсним.

За висновком суду першої інстанції, УК "Екосорб" набув права на земельну ділянку площею 0,6 га з моменту виділення її для будівництва каналізаційної насосної станції рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, яку надалі передано у строкове платне користування, про що укладено договір оренди від 20.02.2008, на підставі законного права, реєстрація якого здійснена у державному реєстрі та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (реєстрація у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.07.2009 підтверджується Витягом про реєстрацію права власності № 23269184 серія ССР № 710130).

Як вбачається зі змісту ухвали місцевого господарського суду, останній мотивував свій висновок нормами цивільного (ст. ст. 181, 187, 373 ЦК України) та земельного законодавства (ст. ст. 79, 120 ЗК України) і зазначив, що з одного боку земельна ділянка з розміщеними на ній об`єктами нерухомості є однією річчю, з іншого - об`єкт нерухомості є складовою річчю земельної ділянки.

Крім того, суд першої інстанції, мотивуючи прийняте ним судове рішення, послався на ст. ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, згідно з якими право власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, проте, водночас, суд встановив обставину державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а не права постійного користування чи оренди земельної ділянки, що свідчить про суперечливість здійснених висновків.

Разом з тим, встановивши, що земельну ділянку площею 0,6 га було передано УК "Екосорб" у строкове платне користування, про що укладено договір оренди від 20.02.2008, який було продовжено рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради 5-ої сесії VI скликання від 24.02.2011 на три роки, суд першої інстанції не дослідив дотримання законодавчо визначеної процедури укладення та продовження договору оренди земельної ділянки та не перевірив належним чином чинність договору оренди від 20.02.2008 на момент видачі ДП "Чайка" державного акту на право постійного користування серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку кадастровий номер :03:004:5003.

Зі змісту ухвали місцевого господарського суду достеменно не вбачається, що було покладено судом в основу висновку про те, що УК "Екосорб" здійснює користування земельною ділянкою відповідно до наявних у нього правових підстав: наявність державної реєстрації права власності на нерухоме майно - каналізаційну насосну станцію або договір оренди від 20.02.2008, який було продовжено рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради 5-ої сесії VI скликання від 24.02.2011 на три роки.

При цьому, судом не було чітко зазначено і норму права, на підставі якої він дійшов висновку про набуття УК "Екосорб" права на земельну ділянку площею 0,6 га на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в межах населеного пункту с. Чайки.

Разом з тим, судом першої інстанції не досліджено та не встановлено, чи може бути припинене право постійного користування ДП "Чайка" на всю земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:5003 площею 3,2919 га з урахуванням вимог ст. 120 Земельного Кодексу України, згідно з якою до набувача нерухомості може перейти лише право на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлями, спорудами та яка необхідна для їх обслуговування.

У зв`язку з викладеним, зміст рішення суду першої інстанції свідчить про те, що розглядаючи спір у даній справі та мотивуючи ухвалене рішення про визнання недійсним державного акту на право постійного користування серії ЯЯ №38399 від 29.12.2012 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:5003 площею 3,2919 га, в порушення ст.ст.236, 237 ГПК України суд не дотримався вимог процесуального закону щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не встановив пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, а також неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення. У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 висновок Європейський суд з прав людини зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

У зазначеному аспекті доцільно також послатись на висновок Європейського суду з прав людини у застосуванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" та "Месроп Мовсесян проти Вірменії"), згідно з яким право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

У зв`язку з наведеним, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустилися суди попередніх інстанцій, свідчать про передчасність здійснених висновків у даній справі в частині вимог за зустрічним позовом УК "Екосорб" про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені вище порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, не вдаючись до вирішення питання про достовірність наявних у матеріалах справи доказів, про перевагу одних доказів над іншими, а також їх додаткової перевірки, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та ухвала господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі № 910/18384/15 в частині вимог за зустрічним позовом УК "Екосорб" про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення у справі № 910/18384/15 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до ст.129 ГПК України судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ліквідатора Українського консорціуму "Екосорб" - арбітражного керуючого Ковалко Галини Іванівни задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 та ухвалу господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі № 910/18384/15 в частині вимог за зустрічним позовом Українського консорціуму "Екосорб" про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою - скасувати.

Справу 910/18384/15 у скасованій частині направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н.Г.

Судді- Білоус В.В.

Жуков С.В.