ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 рокуСправа № 912/3688/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000)

до Приватного підприємства "Чеський дворик" (вул. Євгена Маланюка, 11, м. Кропивницький, 25015)

третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Центральноукраїнський національний технічний університет (пр. Університетський, 8, м. Кропивницький, 25006)

про стягнення 3 380,01 грн

секретар судового засідання Безчасна Н.Г.

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Фабрика В.В. керівник;

від 3-ї особи - Коцюрба О.Ю.;

в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Приватного підприємства "Чеський дворик" про стягнення 3 380,01 грн, з яких: 2 964,30 грн основного боргу, 8,73 грн інфляційних втрат, 21,48 грн 3 % річних, 296,43 грн 10 % штрафу та 189,07 грн пені з покладенням на відповідача судового збору.

В обґрунтування позовних вимог Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях зазначило, що у зв`язку із невиконанням відповідачем договору оренди №72-34/19 від 26.12.2019 в частині сплати орендних платежів з Приватного підприємства "Чеський дворик" підлягає стягненню відповідна заборгованість.

Ухвалою суду від 23.11.2020 позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях залишено без руху.

01.12.2020 до суду від позивача надійшла заява про продовження на 5 днів строку на усунення недоліків, у зв`язку з необхідністю додаткового часу на підготовку документів для усунення недоліків та враховуючи епідеміологічну ситуацію в країні.

07.12.2020 господарський суд продовжив позивачу процесуальний строк для виконання вимог ухвали суду від 23.11.2020 на усунення, встановлених при поданні позовної заяви недоліків на 5 днів.

В межах строку продовженого судом, позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що 02.12.2020 до суду надано відповідні докази.

Ухвалою від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/3688/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд призначено на 29.12.2020 об 11:00. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

28.12.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

29.12.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 12.01.2021.

05.01.2021 до суду від позивача надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Центральноукраїнського національного технічного університету (пр. Унівенрситетський, 8, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 02070950).

Ухвалою від 12.01.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Центральноукраїнський національний технічний університет (пр. Унівенрситетський, 8, м. Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код 02070950).

06.01.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, у зв`язку з тим, що Приватне підприємство "Чеський дворик" взагалі не використовувало орендоване приміщення для підприємницької діяльності.

Також, 06.01.2021 до суду відповідачем подане клопотання про поновлення розгляду справи.

Ухвалою від 12.01.2021 господарський суд відмовив в задоволенні клопотання від 06.01.2021 Приватного підприємства "Чеський дворик" про продовження процесуального строку на подання відзиву. Продовжив відповідачу строк для подачі відзиву на позов до 12.01.2021 з ініціативи суду та прийняв до розгляду відзив на позов з додатками. Оголосив перерву в судовому засіданні у справі № 912/3688/20 до 02.02.2021 о 16:00 год.

22.01.2021 відповідачем до суду подані уточнення до відзиву, в яких відповідач, крім доводів відзиву, зазначає про те, що неодноразово звертався до позивача та третьої особи з проханням розірвання договору оренди та не нарахування орендних платежів за весь період дії Договору, оскільки орендоване приміщення не використовується.

28.01.2021 позивачем до суду надано уточнений розрахунок заборгованості.

Представник позивача участі в судовому засіданні не брав, хоча позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, дослідивши подані сторонами докази, суд встановив таке.

26.12.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (Орендодавець) та Приватним підприємством "Чеський Дворик" (Орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (нежитлового приміщення) № 72-34/19 (Договір) (а.с. 8-11).

У відповідності до п. 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення загальною площею 73,15 кв.м (Майно), що знаходиться на другому поверсі їдальні (реєстровий №02070950.6 ТНЮЦФУ021) за адресою: м. Кропивницький, просп. Університетський, 8 та перебуває на балансі Центральноукраїнського національного технічного університету (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.06.2019 та становить за незалежною оцінкою 328 790,00 грн без ПДВ.

Положеннями п. 1.2 Договору визначено, що майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (8%).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та дати передачі, вказаної в акті приймання-передавання Майна.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої поставною Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - серпень 2019 року 2172,25 грн. Орендна плата нараховується з 02.03.2020 за перший місяць оренди - березень 2020 року та встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць серпень 2019 року на індекс інфляції за вересень 2019 року - березень 2020 року (п. 3.1 Договору).

В п. 3.6 Договору встановлено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 5.3 Договору Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету і Балансоутримувачу.

Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 26.12.2019 по 25.11.2022 включно (п. 10.1 Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

За твердженням позивача, згідно з актом приймання-передавання орендованого майна від 26.12.2019, Орендодавець передав з 02.03.2020 через Балансоутримувача, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 73,15 кв.м, що знаходяться на другому поверсі їдальні за адресою: м. Кропивницький, просп. Університетський, 8 (а.с. 13).

Даний акт підписаний та скріплений печатками Орендодавця, Балансоутримувача та Орендаря.

26.12.2019 Балансоутримувачем в присутності Орендаря проведено обстеження технічного стану переданого в оренду приміщення та встановлено, що останнє потребує поточного ремонту і демонтажу непрацюючого обладнання, про що складено та підписано відповідний акт технічного стану державного нерухомого майна, що передається в оренду (а.с. 14).

Відповідно до наказу Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 07.08.2020 №12-02/163 "Щодо нарахування орендної плати по договорам оренди державного майна на період карантину" затверджено, зокрема, Перелік орендарів, із визначенням базової орендної плати, згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати, згідно з додатком №2 до цього наказу (п. 2 Наказу) (а.с. 21-24).

Так, з урахуванням зазначеного наказу та додатку до нього, Орендарю (Приватному підприємству "Чеський Дворик" за договором оренди від 26.12.2019 № 72-34/19 визначено, що нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, починаючи з дати встановлення карантину - 12.03.2020.

Позивач направив відповідачу претензію від 03.09.2020 №11/2-02-2109 про сплату заборгованості по орендній платі за договором оренди від 26.12.2019 № 72-34/19 в сумі 3380,01 грн.

Відповіді на дану претензію позивач не отримав.

Оскільки відповідач не здійснив оплату орендних платежів у встановленому розмірі, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до норм ч. 1 та 2 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 Господарського кодексу України, об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Частиною 2 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як передбачено нормами ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2.1. Договору передбачено, що Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та дати передачі, вказаної в акті приймання-передавання Майна.

Судом встановлено та сторонами підтверджено неможливість передання орендованого приміщення до 02.03.2020, що також підтверджується листом №13-17/17-2308 від 19.12.2019 Центральноукраїнського національного технічного університету (а.с. 99).

Дослідивши акт приймання-передавання орендованого приміщення від 26.12.2019 судом встановлено, що за вказаним документом не відбулася фактична передача приміщення з 02.03.2020. Вказаний факт сторонами не оспорюється.

Крім того, п. 1.2. Договору визначено, що майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (8%), в той же час сторонами встановлено, що орендоване приміщення станом на 26.12.2019 не пристосоване для розміщення кафе, потребує ремонту та демонтажу непрацюючого обладнання, що підтверджується актом огляду технічного стану.

Факт невикористання приміщення орендарем також підтверджується довідкою № 10-18/19 від 16.04.2020 Центральноукраїнського національного технічного університету (а.с. 71) та актом комісійного огляду орендованого нерухомого державного майна від 19.05.2020 (а.с. 73).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У п. 1 - 3 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Оцінивши подані докази, господарський суд приходить до висновку, що листи Центральноукраїнського національного технічного університету та акт комісії є більш вірогідними доказами не передання приміщення відповідачу в оренду ніж акт приймання-передачі орендованого майна від 26.12.2019 про передачу приміщення в оренду, в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у судових засіданнях представник третьої особи зазначав, що орендоване приміщення не передавалося у фактичне володіння відповідача з 02.03.2020.

Згідно з п. 3.1 Договору, орендна плата нараховується з 02.03.2020. Акт приймання-передачі орендованого приміщення придатного до використання з 02.03.2020 між балансоутримувачем (третя особа у справі) та відповідачем, у відповідності до п. 2.1 Договору, суду надано не було.

Стосовно інших тверджень та доводів сторін, суд зазначає, що вони у своїй сукупності не спростовують обставин та фактів встановлених судом вище та відповідно до п. 23 Рішення ЄСПЛ "Проніні проти України" суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Отже, позивачем не доведено факт передачі приміщення відповідачу, і відповідно вступ відповідача в строкове платне користування майном, а тому позовні вимоги про стягнення орендної плати задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000), Приватному підприємству "Чеський дворик" (вул. Євгена Маланюка, 11, м. Кропивницький, 25015), Центральноукраїнському національному технічному університету (пр. Університетський, 8, м. Кропивницький, 25006).

Повне рішення складено 09.02.2021.

Суддя М.С. Глушков