ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2021 р. Cправа № 902/1175/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Тінік-Оіл" (вул. Хлібна, буд. 21, кв. 13, м. Вінниця, 21050)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляавтотранспорт" (вул. Чехова, буд. 45, с. Вінницькі Хутори, Вінницький район, Вінницька область, 23219)

про стягнення 20 825,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №30/11 від 30.11.2020 Приватного підприємства "Тінік-Оіл" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляавтотранспорт" про стягнення заборгованості в розмірі 20 825,00 грн та відшкодування судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів № 93 від 01.04.2019 в частині проведення розрахунків за поставлений товар в повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1175/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28.12.2020.

За наслідками судового засідання 28.12.2020 підготовче засідання відкладено на 26.01.2021, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 11.02.2021, про що 26.01.2021 постановлено відповідну ухвалу.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 108)

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, пояснень причин неявки суду не надав. Про призначення розгляду справи по суті на 11.02.2021 повідомлявся ухвалою суду від 26.01.2021, яка направлена на адресу відповідача що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому суд зважає, що судова кореспонденція, що направлена відповідачу повернута на адресу суду із відміткою поштового відділення причин повернення: "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на наведене суд зважає на положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, за якими днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. При цьому неотримання відповідачем ухвали суду є наслідком його бездіяльності, оскільки відповідне направлення здійснювалося на офіційну адресу його місцезнаходження згідно з відомостями, що містяться в ЄДРЮОФОП.

До того ж суд зауважує, що ухвали суду від 07.12.2020 та від 28.12.2020 отримані під розписку уповноваженою особою відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах справ рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 98,103)

Крім того суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховий Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 12.03.2019 за №923/1432/15.

При розгляді справи судом враховано наступне.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на викладене, слід вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, однак своїм процесуальним правом на участь в судових засіданнях не скористався, а відтак, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників учасників суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 11.02.2021 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між Приватним підприємством «Тінік-Оіл» (позивач, за Договором Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділляавтотранспорт» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір № 93 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) (надалі - Договір) (а.с. 4-6).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов`язується організовувати та забезпечувати безперебійну заправку паливно-мастильними матеріалами Дизельне пальне (надалі ПММ) автотранспорту Покупця, а Покупець зобов`язується приймати й оплачувати надані паливно-мастильні матеріали.

Відпуск ПММ здійснюється у мережі автозаправочних станцій Постачальника. (п. 1.2. Договору)

За змістом п. 1.3. Договору, Постачальник на підтвердження свого обов`язку, що випливає з цього Договору, заводить відомість багаторазового відпуску нафтопродуктів (забірну відомість) або видає Покупцеві талони (багаторазового використання) на всю кількість оплачених ПММ. Талони за цим Договором не є спеціальним платіжним засобом (платіжною карткою) у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» і призначені виключно для підтвердження повноважень представників Покупця на отримання ПММ за цим Договором. Талони вважаються недійсними після закінчення строку отримання ПММ за цим Договором.

Відповідно до п. 1.7. Договору право власності на ПММ виникає у Покупця з моменту отримання ПММ Покупцем відповідно до умов цього Договору. Ризик випадкового знищення (псування) ПММ до моменту їх отримання Покупцем несе Постачальник.

Згідно п. 3.1. Договору загальна вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх рахунках-фактурах, які були виставлені Постачальником для сплати Покупцю за цим Договором. Оплата товару здійснюється Покупцем шляхом 100% попередньої оплати на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі або рахунках-фактурах.

Відповідно до п. 3.4. Договору, у випадку, коли Постачальником здійснена поставка товару без попередньої оплати Покупцем, за умови приймання товару Покупцем, розрахунок за поставлений товар повинен бути виконаний у повному обсязі не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання товару.

За змістом п. 3.7. Договору, після закінчення терміну дії Договору Сторони здійснюють звірку розрахунків і оформляють Акт звірки не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем закінчення терміну дії даного Договору. У випадку наявності заборгованості Покупця перед Постачальником, Покупець зобов`язується оплатити таку заборгованість.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. (п. 7.1. Договору)

Строк дії цього Договору складає 1 (один) рік з дати набрання ним чинності. Цей строк автоматично продовжується на наступні періоди в 1 (один) рік кожен, якщо жодна з Сторін не повідомить іншу Сторону за 30 (тридцять) днів до закінчення кожного однорічного періоду дії цього Договору про намір припинити його дію. (п. 7.2. Договору)

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 93 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 01.04.2019 не у повному обсязі здійснив оплату за товар, поставлений позивачем, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 20 825 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору № 93 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 01.04.2019, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на протязі 2019 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 315 715,60 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

№ БУ-0000245 від 10.04.2019 на суму 16 730,00 грн;

№ БУ-0000523 від 20.04.2019 на суму 16 730,00 грн;

№ БУ-0000842 від 30.04.2019 на суму 4 780,00 грн;

№ БУ-0000243 від 10.05.2019 на суму 9 450,00 грн;

№ БУ-0000779 від 30.06.2019 на суму 18 195,60 грн;

№ БУ-0000585 від 20.06.2019 на суму 28 580,00 грн;

№ БУ-0000264 від 10.07.2019 на суму 31 200,00 грн;

№ БУ-0000968 від 31.07.2019 на суму 8 225,00 грн;

№ БУ-0000627 від 20.08.2019 на суму 9 000,00 грн;

№ БУ-0000931 від 31.8.2019 на суму 9 000,00 грн;

№ БУ-0000299 від 10.09.2019 на суму 11 500,00 грн;

№ БУ-0000654 від 20.09.2019 на суму 50 300,00 грн;

№ БУ-0000993 від 30.09.2019 на суму 20 400,00 грн;

№ БУ-0000300 від 10.10.2019 на суму 13 750,00 грн;

№ БУ-0000335 від 10.10.2019 на суму 18 000,00 грн;

№ БУ-0000682 від 20.10.2019 на суму 12 250,00 грн;

№ БУ-0000684 від 20.10.2019 на суму 18 375,00 грн;

№ БУ-0001287 від 31.10.2019 на суму 2 450,00 грн;

№ БУ-0000320 від 10.11.2019 на суму 16 800,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток позивача і відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.1. Договору загальна вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх рахунках-фактурах, які були виставлені Постачальником для сплати Покупцю за цим Договором. Оплата товару здійснюється Покупцем шляхом 100% попередньої оплати на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі або рахунках-фактурах.

Відповідно до п. 3.4. Договору, у випадку, коли Постачальником здійснена поставка товару без попередньої оплати Покупцем, за умови приймання товару Покупцем, розрахунок за поставлений товар повинен бути виконаний у повному обсязі не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання товару.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором в частині оплати товару, отриманого від позивача, сплативши позивачу грошові кошти у загальному розмірі 294 890,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та випискою Вінницької філії АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 17-23, 35-95).

За таких обставин, оскільки позивач поставив відповідачу товар на суму 315 715,60 грн, а відповідач здійснив оплату за товар у розмірі 294 890,60 грн., суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість у сумі 20 825,00 грн..

Відповідачем не було надано під час розгляду судом справи будь-яких заперечень щодо порядку зарахування сплачених ним грошових коштів, здійсненого позивачем. Доказів сплати грошових коштів у розмірі 20 825,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем також не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 20 825,00 грн доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, з огляду на що, суд задовольняє вказану вимогу в повному обсязі.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду в розмірі 2 102,00 грн підлягає віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділляавтотранспорт" (вул. Чехова, буд. 45, с. Вінницькі Хутори, Вінницький район, Вінницька область, 23219, ) на користь Приватного підприємства "Тінік-Оіл" (вул. Хлібна, буд. 21, кв. 13, м. Вінниця, 21050, ) 20 825 грн. 00 коп. - основного боргу та 2 102 грн. 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відому суду адресу електронної пошти позивача - . Відповідача про ухвалення рішення у справі № 902/1175/20 додатково повідомити телефонограмою за наступними номерами: 0432-692662, 0432-267916.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 17 лютого 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( вул. Хлібна, буд. 21, кв. 13, м. Вінниця, 21050 )

3 - відповідачу (вул. Чехова, буд. 45, с. Вінницькі Хутори, Вінницький район, Вінницька область, 23219)