ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

08 лютого 2021 року Справа № 915/1436/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Державного концерну «Укроборонпром» на дії державного виконавця при виконанні наказу від 13.11.2015 у справі №915/1436/15

за позовом: Державного концерну Укроборонпром (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, )

до відповідача: Державного підприємства Український радіотехнічний інститут (54031, м. Миколаїв, вул. Кірова, 238, )

про: стягнення 142600,15 грн,

особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Людмила Василівна(вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056)

за участю представників учасників справи:

від стягувача: не з`явився,

від боржника: не з`явився,

від органу ДВС: не з`явився,

встановив:

21.01.2021 на адресу суду надійшла скарга Державного концерну Укроборонпром (№ UOP 2.2-323 від 19.01.2021) на дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чмих Людмили Василівни.

Зокрема, стягувач просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чмих Людмили Василівни від 24 грудня 2020 року ВП №62814655 про повернення виконавчого документа стягувачу.

- зобов`язати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального, управління Міністерства юстиції (м. Одеса) поновити виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 915/1436/15, виданого 13.11.2015 року, про стягнення з Державного підприємства Український радіотехнічний інститут на користь Державного концерну Укроборонпром 120000,00 грн основного боргу, 927,12 грн 3% річних, 3130,56 грн інфляційних нарахувань, 2000,00 грн пені та 2852,00 грн судового збору.

Скаргу обгрунтовано посиланням на приписи п.3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 №145-ІХ та зазначено, що починаючи з 20.10.2019 на ДП Український радіотехнічний інститут поширюється заборона щодо вчинення стосовно нього виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Скаржник вважає, що постанова від 24.12.2020 ВП №62814655 про повернення виконавчого документа стягувачу винесена державним виконавцем без наявності для того правових підстав, є незаконною та підлягає скасуванню.

Скаржником також зазначено, що постанову державного виконавця від 24.12.2020 ВП №62814655 про повернення виконавчого документи стягувачем отримано 11.01.2021, останній день строку для звернення до господарського суду зі скаргою припадає на 21.01.2021, отже строк, встановлений ст. 341 ГПК України дотримано.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.01.2021 скаргу на дії державного виконавця призначено головуючому судді Ржепецькому В.О.

Ухвалою суду від 22.01.2021 справу №915/1436/15 прийнято до свого провадження суддею Ржепецьким В.О. в частині розгляду скарги на дії державного виконавця, судове засідання призначено на 01.02.2021 о 10:40 год.

01.02.2021 Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано до господарського суду відзив за вих. №8079 від 01.02.2021, яким орган, дії якого оскаржуються просить суд відмовити в задоволені скарги.

Заперечення обгрунтовано наступним:

До складу зведеного виконавчого провадження входило виконавче провадження №62814655 про стягнення з ДП "Український радіотехнічний інститут" на користь Державного концерну "Укроборонпром" 120000,00 грн основного боргу, 927,12 грн, 3% річних, 3130,56 грн, інфляційних нарахувань, 2000,00 грн пені та 2852,00 грн судового збору.

В рамках зведенного виконавчого провадження, державним виконавцем відділу ДВС періодично направляються запити до органів та установ, які володіють інформацією про зареєстроване майно, та здійснювалася перевірка інформації про наявність у боржника майна за відповідними реєстрами та базами даних.

Згідно відповідей, коштів на розрахункових рахунках боржника не виявлено. Рухомого майна належного боржнику не виявлено.

Згідно інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.07.2019 та 14.03.2018 за боржником зареєстровано 3564/10000 частки нежитлового об`єкту за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238, власником якого є держава в особі Верховної Ради України в повному господарському віданні державного підприємства "Український радіотехнічний інститут".

По зведеному виконавчому провадженню 19.09.2019 державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, про що складено відповідну постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме частину нежитлових приміщень третього поверху загальною площею 518,8 кв.м. за адресою м. Миколаїв вул. Троїцька, 238.

18.11.2019 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, дані про обтяження зазначеного майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18.11.2019.

Постановою начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.10.2020 про перевірку законності виконавчого провадження скасовано постанову головного державного виконавця Чмих Л.В. про арешт майна боржника від 18.11.2019 як таку. Що суперечить вимогам ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та порушує порядок накладення арешту на майно боржника, яке є об`єктом права державної власності.

Відповідно до ст. 18, 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 04.01.2018, 12.02.2018, 25.02.2018, 27.02.2018, 03.03.2018, 13.03.2018, 19.03.2018, 30.03.2018, 25.04.2018, 11.05.2018, 06.06.2018, 25.06.2018, 11.07.2018, 02.07.2019, 09.07.2019, 15.07.2019, 23.07.2019 та протягом 2020 року зроблено запити до Державної фіскальної служби України та встановлено, що у боржника відкрито розрахункові рахунки у банківських установах: ПАТ «Кредобаик», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Дельта-Банк», ПАТ «Укрінбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ПУМБ», ПАТ «Фінанси та кредит», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Банк Форум», ПАТ «Ідея Банк».

Державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та 25.07.2019 за вих. № 50298 направлено до вищевказаних банків для виконання, виставлено платіжні вимоги. Кошти на рахунках відсутні.

Згідно Акту Державного виконавця від 25.07.2019 рухомого майна належного боржнику за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238 не виявлено.

У зв`язку з тим, що рухомого майна належного боржнику не виявлено, а на нерухоме майно не можливо звернути стягнення, державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчих документів стягувачу відповідно до п.2, 9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

На момент повернення виконавчого документу 24.12.2020 року, Державним концерном "Укроборонпром" не надано жодної інформації про наявність будь-якого рухомого майна чи коштів боржника.

01.02.2021 судове засіданні не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді.

Ухвалою суду від 04.02.2021 судове засідання для розгляду скарги призначено на 08.02.2021 о 10:00 год.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, правом участі у судовому засіданні не скористались.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, неявка стягувача, боржника та державного виконавця у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги за наявними матеріалами.

На підставі ст. 233 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами скарги, дослідивши надані докази у їх сукупності з матеріалами судової справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2015 у справі №915/1436/15 частково задоволено позов Державного концерну Укроборонпром, стягнуто з Державного підприємства Український радіотехнічний інститут (54031, м. Миколаїв, вул. Кірова, 238, ) на користь Державного концерну Укроборонпром (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ) 120000 (сто двадцять тисяч) грн. основного боргу, 927 (дев`ятсот двадцять сім) грн. 12 коп. 3% річних, 3130 (три тисячі сто тридцять) грн. 56 коп. інфляційних нарахувань, 2000 (дві тисячі) грн. пені та 2852 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн. судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили 13.11.2015.

На виконання рішення суду судом видано наказ від 13.11.2015 №915/1436/15.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі Шмалько проти України (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України та практики Європейського суду з прав людини, рішення суду у справі № 915/1436/15, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України Про виконавче провадження випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження. Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу положень ст. 1 Закону Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до приписів ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Суд враховує, що ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт; на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту; у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем; стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця; у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника; виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Приписами п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З матеріалів скарги вбачається, що 14.08.2020 головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чмих Л.В. відкрито виконавче провадження №62814655 з виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015 №915/1436/15.

Постановою від 24.12.2020 ВП №62814655 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За твердженням стягувача, заборони, визначені у пункті 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №145-ІХ не поширюються на ДП «Український радіотехнічний інститут», а тому постанова від 24.12.2020 ВП №62814655 про повернення виконавчого документа винесена державним виконавцем без наявності для того правових підстав.

Відповідно до ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», який набрав чинності 20.10.2019, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набраним чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Законом України №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Стягувачем не надано суду доказів наявності у боржника іншого майна, окрім того, на яке звернення стягнення заборонено відповідно до Закону № 145-ІХ, зокрема, грошових коштів.

Дослідивши оскаржувану постанову, господарський суд встановив, що окрім наведення в якості підстави її винесення, факту встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника, вона містить також і висновок про відсутність в боржника іншого майна, окрім того, на яке законом встановлено заборону щодо звернення стягнення.

Зазначене в повній мірі відповідає наведеним вище положенням Закону, а отже підстави вважати неправомірною постанову державного виконавця від 24.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу відсутні.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність, зміст якого розкрито у статті 14 ГПК України. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши дану скаргу із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, керуючись імперативними приписами ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд дійшов висновку, що за заявленою скаржником вимогою про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Інгульського віддлу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2020 ВП №62814655 про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язанні поновити виконавче провадження, відповідна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 219, 220, 232, 233, 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги Державного концерну «Укроборонпром» на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при виконанні наказу від 13.11.2015 у справі №915/1436/15 - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено і підписано судом 12.02.2021.

Суддя В.О.Ржепецький