ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.01.2021 Справа № 905/1566/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини (49000, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 98, квартира 195; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок 1А; )

про стягнення 122 918, 11 грн, з яких: основна заборгованість в розмірі 118 013,76 грн, 3% річних в розмірі 918,76 грн, пеня в розмірі 3 985,39 грн,-

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок 1А; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини (49000, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 98, квартира 195; )

про стягнення суми податкового кредиту в розмірі 19 668,96 грн

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: не з`явився

від відповідача за первісним позовом: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля про стягнення 122 918, 11 грн, з яких: основна заборгованість в розмірі 118 013,76 грн, 3% річних в розмірі 918,76 грн, пеня в розмірі 3 985,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати поставленого товару за договором поставки №5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 118 013,76 грн., що стало підставою для нарахування позивачем 3% річних в розмірі 918,76 грн, пені в розмірі 3 985,39 грн.

24.09.2020 через канцелярію суду від товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини про стягнення суми податкового кредиту в розмірі 19 668,96 грн.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля посилається на те, що податкова накладна № 31 від 11.03.2020 до договору № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018) була зареєстрована товариством з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини у Єдиному реєстрі податкових накладних 30.07.2020, тобто з порушенням встановленого п. 4.3. договору строку, що є підставою для нарахування штрафу у розмірі податкового кредиту в загальній сумі 19 668,96 грн.

Представник позивача за первісним позовом під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні первісних позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в сумі 918,96 грн. та 3 985,39 грн. пені, а також просив закрити провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 118 013,76 грн. у зв`язку з його сплатою відповідачем за первісним позовом 25.09.2020. Також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6400,00 грн.

У відзиві на зустрічний позов представник позивача за первісним позовом наголошував на тому, що податкова накладна № 31 від 11.03.2020 підлягала реєстрації до 31.03.2020 включно відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки була складена до 15 числа березня місяця 2020 року. Згідно повідомлення від 31.03.2020 вказана податкова накладна була прийнята, їй був присвоєний реєстраційний № , а підстава зупинення її реєстрації була пов`язана з аналізом ДПС України податкової інформації щодо відпрацювання можливих ризиків. За результатами розгляду документів було прийнято рішення № 1776514/36641388 від 29.07.2020 про реєстрацію податкової накладної. Представник позивача за первісним позовом наполягав на тому, що право покупця на податковий кредит за податковою накладною не залежить від того, чи була вона зареєстрована негайно після її подання до реєстру, чи після зупинення та додаткової перевірки, оскільки саме факт реєстрації є підставою для формування податкового кредиту. Предметом зустрічних позовних вимог є саме відшкодування суми податкового кредиту, а не сплата штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, стягнення якого не передбачено умовами договору № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018. Крім того, ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» не зазначило, чи включило суму ПДВ за податковою накладною № 31 від 11.03.2020 до податкового кредиту, чи ні. Також зазначив, що право ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на податковий кредит по даній господарській операції може бути втрачено лише після спливу 1095 днів з моменту складення податкової накладної. Крім того, податкове законодавство не містить обов`язку продавця відшкодовувати покупцеві суму податкового кредиту, право на який втрачено покупцем.

Представник відповідача за первісним позовом в жодне судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання, в якому просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

18.01.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини (далі покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (далі постачальник) було укладено договір поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т (далі-договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до даного договору.

Згідно п. 1.2. договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що постачається у його власність, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 2.6. договору продукція приймається покупцем на підставі даних:

- за кількістю - відповідно до фактичної кількості продукції, поставленої в узгоджене місце призначення поставки;

- за якістю відповідно до якісних показників, вказаних у сертифікаті якості заводу-виробника, паспорті, а також відповідно до технічних характеристик та інших додаткових вимог до даної продукції, обумовлених сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Згідно п. 4.1. договору постачання продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, які супроводжуються одним документом про якість та/або одним товаросупроводжувальним документом.

Згідно п. 4.2. договору умови поставки продукції DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень, які наявні у даному договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе усі витрати, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки.

У випадках, якщо сторонами у специфікаціях обумовлюються інші умови постачання, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 4.3. договору (в редакції додаткової угоди від 31.12.2018 до договору поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018) постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи:

- рахунок;

- видаткову накладну або акт приймання-передачі;

- відповідні товаросупроводжувальні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну/накладну поштового кур`єра);

- сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт.

У випадку не відправки постачальником покупцю податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної) або у випадку порушення ним порядку її заповнення та/або не реєстрації у межах граничних строків, встановлених законом, в Єдиному реєстрі податкових накладних з вини постачальника (в т.ч. внаслідок призупинення реєстрації з вини постачальника), внаслідок чого покупець втратив право на податковий кредит, постачальник на вимогу покупця відшкодовує покупцю суму податкового кредиту з ПДВ за такою видатковою накладною (розрахунку корегування до податкової накладної), яка не була отриманий покупцем.

Покупець має право застосувати оперативно-господарську санкцію у випадку не відправлення постачальником покупцю податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної) або у випадку порушення ним порядку її заповнення та/або не реєстрації у межах граничних термінів, встановлених законом, у Єдиному реєстрі податкових накладних з вини постачальника ( в т.ч. внаслідок зупинення реєстрації з вини постачальника).

Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право покупця затримати оплату продукції на суму податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати з податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної), не зареєстрованої постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежним чином заповненої податкової накладної до моменту надання покупцем належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної).

Покупець повідомляє постачальника про застосування оперативно-господарських санкцій негайно після прийняття рішення щодо її застосування, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 10 календарних днів до моменту настання строку оплати за продукцію. Сторони узгодили, що у випадку застосування покупцем оперативно-господарських санкцій, штрафні санкції (неустойка, пеня, штрафи, відсотки річних за користування чужими грошовими коштами, індекс інфляції, збитки та ін.) за несвоєчасну оплату продукції до покупця не застосовуються в частині суми, на яку покупець має право затримати оплату.

Штрафні та оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися до постачальника тільки за умови, що покупець негайно після виявлення порушень податкового законодавства повідомить про це постачальника, а постачальник протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання повідомлення не надасть покупцю документальне підтвердження відсутності таких порушень або їх усунення.

Згідно п. 4.5. договору покупець має право затримати оплату за продукцію при ненаданні постачальником документів, надання або передача яких постачальником є обов`язковим в силу договору. Затримка оплати можлива на період до надання постачальником документів, яких не вистачає. При цьому покупець не несе відповідальності за таку затримку оплати тільки за умови, що він повідомить постачальника про відсутність необхідних документів протягом 10 (десяти) календарних днів з дня постачання продукції.

Відповідно до п. 4.7. договору датою постачання вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана в товарно-транспортній накладній про приймання вантажу від перевізника. При постачанні залізничним транспортом датою постачання вважається дата, вказана в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки).

Зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки належної якості, комплектності, асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції (п. 4.8. договору).

Згідно п. 5.1. договору загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до постачання кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції складає 10 %, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 10 000 000,00 грн. (десять мільйонів гривень) без ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця.

Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.4. договору розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 60 (шестидесятого) календарного дня з дати постачання відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку в вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно несплаченої продукції (п. 6.7. договору).

Згідно п. 8.1. договору він може бути скріплений печатками сторін, набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31 грудня 2018 року включно.

Додатковою угодою від 31.12.2019 до договору поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018 сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії договору до 31.12.2020.

Вищезазначений договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Відповідно до специфікації від 25.02.2020 до договору поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018 вартість товару за даною специфікацією становить 118 013,76 грн. з ПДВ, Термін постачання: до 05.03.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018 постачальником поставлено покупцю товар на загальну суму 118 013,76 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № ТОВ-000258 від 11.03.2020 та товарно-транспортною накладною № 000258 від 11.03.2020.

Вказаний товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписом останнього на вищезазначеній видатковій накладній без зауважень та заперечень.

Факт отримання від ТОВ Дніпроавтозапчастини товару з боку ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля за вищевказаним договором не спростований.

Разом із тим, відповідачем у встановлений договором строк не було здійснено оплату за поставлений товар, у зв`язку з чим ТОВ Дніпроавтозапчастини звернулось із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача за первісним позовом до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар, на умовах, викладених в даному договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалося, відповідно до п. 5.4. договору розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з 60 (шестидесятого) календарного дня з дати постачання відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Враховуючи, що видаткова накладна була підписана представником відповідача за первісним позовом без зауважень та заперечень, зокрема, щодо надання постачальником усіх документів, передбачених розділом 4 даного договору, оплата за отриманий товар за видатковою накладною № ТОВ-000258 від 11.03.2020 повинна була бути здійснена до 15.05.2020 включно.

Між тим, відповідач за первісним позовом свої зобов`язання за договором поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018 щодо оплати отриманого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що 19.10.2020 від позивача за первісним позовом надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що 25.09.2020 відповідачем було перераховано основний борг в сумі 118 013,76 грн. Вказані обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 1739171 від 25.09.2020 (а.с. 96).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 21.08.2020, про що свідчить відповідний штамп пошти на конверті, в якому вона надійшла. Разом із тим, відповідачем було сплачено основну суму заборгованості в розмірі 118 013,76 грн. 25.09.2020, тобто після відкриття 28.08.2020 провадження у справі № 905/1566/20.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу в сумі 118 013,76 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 3 985,39 грн. за період з 19.05.2020 по 21.08.2020.

Як вже зазначалося, згідно п. 6.7. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку в вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, на підставі чого суд зробив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом перерахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом, складає 3 985,38 грн. за період з 19.05.2020 по 21.08.2020.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано 3 % річних в сумі 918,96 грн. за період з 19.05.2020 по 21.08.2020 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично вірним, у зв`язку з чим задовольняє первісні позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 918,76 грн. за період з 19.05.2020 по 21.08.2020.

Щодо зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля до товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини про стягнення суми податкового кредиту в розмірі 19 668,96 грн. суд зазначає наступне.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля посилається на те, що податкова накладна №31 від 11.03.2020 до договору № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018) була зареєстрована товариством з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини у Єдиному реєстрі податкових накладних 30.07.2020, тобто з порушенням встановленого п. 4.3. договору, що є підставою для нарахування штрафу у розмірі податкового кредиту в загальній сумі 19 668,96 грн.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалося, згідно п. 4.3. договору у випадку не відправки постачальником покупцю податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної) або у випадку порушення ним порядку її заповнення та/або не реєстрації у межах граничних строків, встановлених законом, в Єдиному реєстрі податкових накладних з вини постачальника (в т.ч. внаслідок призупинення реєстрації з вини постачальника), внаслідок чого покупець втратив право на податковий кредит, постачальник на вимогу покупця відшкодовує покупцю суму податкового кредиту з ПДВ за такою видатковою накладною (розрахунку корегування до податкової накладної), яка не була отриманий покупцем.

Отже, сторони передбачили компенсацію покупцю негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання постачальником передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості замовником у зв`язку з цим отримати податковий кредит.

Тобто, передбачена пунктом 4.3. договору відповідальність постачальника не пов`язана з виконанням ним своїх основних зобов`язань за договором, оскільки виникає в разі невиконання останнім приписів податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно пункту 201.1, абзаців 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Згідно з абзацами 10, 14, 17, 18 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Як встановлено судом, ТОВ «Дніпроавтозапчастини» було складено податкову накладну № 31 за господарською операцією, оформленою видатковою накладною №ТОВ-000258 від 11.03.2020 на суму 118 013,76 грн., яка була подана 31.03.2020 до Єдиного реєстру податкових накладних та присвоєно їй реєстраційний номер , що підтверджується відповідним повідомленням (а.с.86). Також у вказаному повідомленні зазначено про те, що реєстрація податкової накладної № 31 від 11.03.2020 зупинена на підставі п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України.

В подальшому, на підставі рішення № 1776514/36641388 від 29.07.2020, податкова накладна № 31 від 11.03.2020 була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Наведені обставини свідчать про те, що позивачем за первісним позовом ТОВ «Дніпроавтозапчастини» було вжито передбачені законодавством заходи для виконання податкового законодавства реєстрації податкової накладної № 31 від 11.03.2020 у передбачений п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України строк. Отже, позивачем за первісним позовом було належним чином виконано обов`язок щодо своєчасної реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 31 за господарською операцією, оформленою видатковою накладною №ТОВ-000258 від 11.03.2020 на суму 118 013,76 грн.

Суд зауважує, що зупинення реєстрації податкової накладної це процедура, передбачена п. 201.16 ПКУ, а також Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрації податкових накладних, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165. Її метою є забезпечення реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних шляхом зупинення реєстрації окремих податкових накладних з наступною перевіркою поданих платником податку документів.

Подальша реєстрації податкової накладної свідчить про те, що платник податку діяв у відповідності до вимог законодавства України, податкова накладна та господарська операція були перевірені органами Державної податкової служби і порушень виявлено не було.

Як вбачається зі змісту повідомленням від 31.03.2020 про зупинення реєстрації податкової накладної № 31 від 11.03.2020 (а.с. 86), остання прийнята, а реєстрація була зупинена на підставі п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України. Платник податку, яким подано для реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідає п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Також було запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В подальшому, як вбачаться зі змісту квитанції №2 від 29.07.2020, за результатами розгляду повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, Комісією регіонального рівня прийнято рішення від 29.07.2020 № 1776514/36641388 про реєстрацію податкової накладної від 11.03.2020 № 31 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Наведені обставини свідчать про те, що ТОВ «Дніпроавтозапчастини» забезпечило своєчасне складання податкової накладної, подання її до реєстрації в межах граничних строків, подання усіх документів для перевірки податкової накладної та її остаточну реєстрацію.

Таким чином, за висновком суду, відсутнє порушення з боку позивача за первісним позовом, яке на думку ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» полягає у несвоєчасній реєстрації ТОВ «Дніпроавтозапчастини» спірної видаткової накладної.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України установлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Оперативно-господарськими санкціями відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 Господарського кодексу України є заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або запобігання повторенню порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Згідно приписів ст. 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Як вже зазначалося, відповідно до умов п. 4.3. договору покупець має право застосувати оперативно-господарську санкцію у випадку не відправлення постачальником покупцю податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної) або у випадку порушення ним порядку її заповнення та/або не реєстрації у межах граничних термінів, встановлених законом, у Єдиному реєстрі податкових накладних з вини постачальника ( в т.ч. внаслідок зупинення реєстрації з вини постачальника).

Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право покупця затримати оплату продукції на суму податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати з податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної), не зареєстрованої постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежним чином заповненої податкової накладної до моменту надання покупцем належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної).

Покупець повідомляє постачальника про застосування оперативно-господарських санкцій негайно після прийняття рішення щодо її застосування, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 10 календарних днів до моменту настання строку оплати за продукцію.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не було дотримано передбачений п. 4.3. порядок застосування оперативно-господарської санкції у вигляді затримання оплати продукції на суму податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати з податкової накладної (розрахунку корегування до податкової накладної), не зареєстрованої постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежним чином заповненої податкової накладної, а саме не було повідомлено ТОВ «Дніпроавтозапчастини» щодо прийняття рішення про її застосування.

З огляду на викладене, а також враховуючи своєчасне подання ТОВ «Дніпроавтозапчастини» для реєстрації податкової декларації № 31 від 11.03.2020, а саме 31.03.2020, яка після зупинення її реєстрації була зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних 29.07.2020, у ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» були відсутні підстави для застосування оперативно-господарської санкції у вигляді затримки оплати продукції на суму податкового кредиту з ПДВ у зв`язку з несвоєчасною реєстрацією податкової накладної.

Зі змісту статей 3, 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору. З урахуванням викладеного, обумовлені у договорі обов`язки постачальника щодо надання та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, не є господарським зобов`язанням та/або правилом здійснення господарської діяльності. Відповідно, невиконання постачальником зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором постачання, а з податкових правовідносин, не може бути підставою для покладення на постачальника господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, яка може наставати за фактом порушення стороною умов договору постачання або, маючи компенсаційну природу, за фактом настання реальних негативних наслідків у іншої сторони.

За своєю правовою природою це зобов`язання є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність, а тому, невиконання або неналежне виконання таких умов договору, як здійснення реєстрації податкової накладної тощо, не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на підрядника господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.04.2018 у справі № 902/380/17, від 07.02.2019 у справі № 913/272/18, від 18.11.2019 по справі № 904/5949/18 та від 11.10.2017 у справі №908/3565/16.

Суд також зазначає, що відображення сум податкового кредиту є правом а не обов`язком ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», кінцева дата подання декларації з податку на додану вартість за відповідний місяць визначена п. 198.6 ст. 198 ПК України: у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Отже, право на відображення податкового кредиту на підставі зареєстрованої ТОВ «Дніпроавтозапчастини» 29.07.2020 року податкової накладної зберігається за ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної № 31 від 11.03.2020.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля до товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини про стягнення суми податкового кредиту в розмірі 19 668,96 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо заявлених позивачем за первісним позовом до стягнення 6 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, 19.08.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (далі клієнт) та фізичною особою-підприємцем Романенко Петром Валерійовичем (далі виконавець) було укладено договір про надання послуг правової допомоги № 131 (далі договір), відповідно до п. 1.1. якого за цим договором виконавець, який є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності № 1652 від 22.11.2006, виданого Дніпропетровською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, надає замовнику (клієнту) послуги професійної правової (правничої) допомоги у справах про стягнення з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» () заборгованості за договором поставки № 5784-ДУ-МТС-Т від 18.01.2018: правовий аналіз документів, надання усних та письмових консультацій, складання позовної заяви, інших процесуальних документів позивача, представництво замовника у господарських судах по зазначеній справі без виїзду за межі міста Дніпра.

Для надання послуг за цим договором замовник наділяє виконавця повноваженням свого представника і правом діяти від його імені у господарських судах усіх інстанцій з усіх питань, пов`язаних із розглядом справи, зазначеної у п. 1.1. цього договору, з усіма правами, які надані клієнту як позивачу законодавством України про господарське судочинство, в тому числі, але не виключно правом підписувати і подавати заяви, позови, скарги, клопотання, пояснення і інші документи, брати участь в судових засіданнях з усіма правами учасника процесу, правом змінювати предмет і підставу позову, знайомитися з документами і матеріалами, робити з них копії і виписки, подавати і отримувати документи і матеріали (в т.ч. виконавчий документ), засвідчувати копії, виконувати інші дії, необхідні для надання послуг за цим договором. Замовник видає виконавцю довіреність на представництво (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.1. договору вартість правової допомоги за цим договором становить:

3.1.1. правовий аналіз документів, складання позовної заяви, надання консультацій з підготовки та оформлення пакету документів, що разом з позовною заявою подається до суду 4 000,00 грн.;

3.1.2. представництво замовника у судових засіданнях господарського суду, без виїзду за межі м. Дніпра 800,00 грн. за участь в одному судовому засіданні;

3.1.3. складання процесуальних документів по справі 800,00 грн. за 1 годину роботи виконавця.

Відповідно до п. 3.3. договору замовник оплачує вартість послуг на підставі рахунка виконавця протягом 1 робочого дня.

Про надання послуг сторони підписують акт про надані послуги (п. 3.5. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що при зверненні з заявою про відшкодування судових витрат на послуги адвоката сторона повинна документально довести, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надати договір на правову допомогу, акт приймання - передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату вищевказаних послуг, розрахунок таких витрат.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

В матеріалах справи наявний акт здавання-приймання наданих послуг від 21.08.2020 до договору № 131 від 19.08.2020, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв наступні правові послуги:

- юридичний аналіз документів, підготовка (складання) позовної заяви ТОВ «Дніпроавтозапчастини» до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» () про стягнення заборгованості по договору поставки № 5784-ДУ-УМТС-Т від 18.01.2018, надання консультації з підготовки і оформлення пакету документів, що разом з позовною заявою подаються до суду (5 годин робочого часу виконавця) 5 годин 4000,00 грн.

Також в матеріалах справи наявний акт здавання-приймання наданих послуг від 21.08.2020 до договору № 131 від 19.08.2020, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв наступні правові послуги:

- юридичний аналіз документів та складання відзиву на зустрічну позовну заяву ТОВ «ДТЕК Добропілллявугілля» до ТОВ «Дніпроавтозапчастини» по господарській справі №905/1566/20 3 години 2400,00 грн.

Вищезазначені акт підписані представниками сторін без зауважень та скріплений печатками.

Крім того, позивачем надано платіжне доручення № 10715 від 20.08.2020 на суму 4000,00 грн., рахунок № 528 від 19.08.2020 на суму 4000,00 грн., платіжне доручення № 11040 від 19.10.2020 на суму 2400,00 грн. та рахунок № 540 від 12.10.2020 на суму 2400,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом Романенко П.В. було підготовлено та надано до суду наступні документи: позовну заяву, заяву від 28.09.2020 про проведення судового засідання, призначеного на 29.09.2020, без його участі, відзив на зустрічну позовну заяву, заява від 15.10.2020 про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу та проведення судового засідання, призначеного на 20.10.2020, в режимі відео конференції, заява від 09.11.2020 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6400,00 грн., пояснення від 09.11.2020.

Тобто, заявником доведено факт виконання послуг правничої допомоги, передбачених договором про надання послуг правової допомоги № 131 від 19.08.2020.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, з огляду на зміст пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним, тобто не повинен бути явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За приписами ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Принцип розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.08.2019 по справі № 915/237/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За висновком суду, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 6400,00 грн. відповідає у повній мірі критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та є співмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також з огляду на відсутність заперечень відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, суд, з огляду на приписи п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 6400,00 грн.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини до товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля про стягнення 122 918, 11 грн, з яких: основна заборгованість в розмірі 118 013,76 грн., 3% річних в розмірі 918,76 грн, пеня в розмірі 3 985,39 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (85043, Донецька область, місто Добропілля, місто Білицьке, вулиця Красноармійська, будинок 1А; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини (49000, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 98, квартира 195; ) пеню в сумі 3 985,38 грн., 3% річних в сумі 918,76 грн., судовий збір в сумі 2102,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6400,00 грн.

Закрити провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 118 013,76 грн.

В задоволенні решти позовних вимог

У задоволенні зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля до товариства з обмеженою відповідальністю Дніпроавтозапчастини про стягнення суми податкового кредиту в розмірі 19 668,96 грн. відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 27.01.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.02.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова