ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Справа№ 910/12933/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю директора скаржника згідно з протоколом судового засідання від 03.02.2021

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Аутдор Медіа»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 (повний текст складено 18.12.2020)

у справі № 910/12933/20 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Аутдор Медіа»

до Приватного акціонерного товариства «Атек»

про стягнення 715 000, 00 грн

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Аутдор Медіа» (далі - ТОВ «Світ Аутдор Медіа») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Атек» (далі - ПАТ «Атек») про стягнення 715 000, 00 грн втраченої вигоди.

Позовні вимоги про стягнення збитків обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір оренди металевої конструкції № 01/08-18/08 від 01.08.2018, відповідно до умов якого позивачу передано в строкове платне володіння та користування металеву конструкцію. Оскільки відповідачем не було надано доступу до об`єкту, позивач не виконав взяті на себе зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Бекстейдж Менеджмент» (далі - ТОВ «Бекстейдж Менеджмент») за додатковою угодою № 7 до договору № 26/10/17 від 26.10.2017, що призвело до відмови останнього від надання позивачем послуг, що, в свою чергу, призвело до втрат позивача.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у задоволенні позову ТОВ «Світ Аутдор Медіа» відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не зазначено та не доведено, коли саме представниками позивача було здійснено виїзд на об`єкт оренди для проведення робіт з монтажу спеціальної конструкції. Жодними засобами доказування не доведено, що відповідач чинив перешкоди у доступі до об`єкта оренди для встановлення спеціальної конструкції (як то акту про перешкоди у доступі до об`єкта оренди, складеного за участю незацікавлених осіб, протоколу складеного працівниками поліції тощо). Відповідно, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток у розмірі спірної суми.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження факту понесення реальних збитків позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення № 2596 від 16.03.2020 на суму 115 000, 00 грн на виготовлення, монтаж та обслуговування спеціальної конструкції згідно договору № 01/06-18/1 від 01.06.2018 та додаткової угоди № 17 від 11.09.2018. Однак, копії вказаного договору та додаткової угоди, на підставі яких здійснено оплату, позивачем суду не надано. А тому суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено, що понесення вказаних витрат було зумовлено протиправною поведінкою замовника, тоді як для кваліфікації витрат як збитків необхідно встановити безпосередній причинний зв`язок між витратами особи та порушенням, вчиненим іншою особою.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «Світ Аутдор Медіа» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, скаржником було долучено до матеріалів справи такі докази: копія додаткової угоди №7 від 27.03.2020 до договору № 26/10/17 від 26.10.2017, копія листа ТОВ «Світ Аутдор Медіа» № 20/03-20/1 від 20.03.2020, копія договору № 01/06-18/1 від 01.06.2018 та додаткової угоди № 17 від 11.09.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Світ Аутдор Медіа», встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів та заяв. Справу призначено до розгляду на 03.02.2021. Також запропоновано відповідачу надати суду свої міркування або заперечення стосовно долучених скаржником доказів.

У судове засідання 03.02.2021 з`явилися директор скаржника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ТОВ «Світ Аутдор Медіа» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що він не зміг виконати свої зобов`язання перед ТОВ «Бекстейдж Менеджмент» (замовником) по договору № 26/10/17 від 26.10.2017 у зв`язку з порушенням відповідача, зі своєї сторони, умов договору оренди металевої конструкції № 01/08-18/08 від 01.08.2018, яке полягало в ненаданні допуску до об`єкта оренди та повного ігнорування звернень позивача, щодо надання встановлення спеціальної конструкції та розміщення рекламної інформації.

На переконання скаржника, бездіяльність відповідача, яка була виражена в ненаданні доступу до об`єкта оренди та ігнорування звернень позивача стало причиною заподіяння позивачу збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди), яку б заявник отримав внаслідок проведення рекламної компанії свого замовника ТОВ «Бекстейдж Менеджмент» по договору № 26/10/17 від 26.10.2017, на проведення рекламної кампанії на спеціальних конструкціях.

Також скаржник вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що твердження позивача позбавлені належного доказового обґрунтування, оскільки питання щодо необхідності з`ясування додаткових обставин судом не підіймалося, але в рішенні суду зазначено, що в зв`язку з ненаданням первинних документів суд був позбавлений можливості встановити обставини справи. У зв`язку з викладеним скаржник просив дослідити як наявні, так і додаткові докази, що стосуються фактів понесення збитків та упущеної вигоди позивачем.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

20.01.2021 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання іншій стороні та в строк, встановлений судом. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Відповідач зазначає, що фасадна частина будинку літ. 1 ж є одночасно парканом цілісного майнового комплексу по проспекту Перемоги, 83, за якою проходить проїзна частина - місце загального користування. Як і хто міг заборонити скаржнику перебувати в місцях загального користування, жодних доказів до позову не надано. Відсутні в матеріалах справи також докази того, хто конкретно та за яких обставин, в чиїй присутності, коли та кому з співробітників позивача відмовив у доступі до об`єкта оренди.

Також відповідач зазначає, що лист позивача від 12.03.2020 отримав тільки 27.03.2020, через дев`ять днів після встановленої позивачем дати (18.03.2020). Позивач, направивши лист з повідомленням про вручення, на дочекавшись отримання кореспонденції відповідачем 19 березня, до вручення листа відповідачеві, направив претензію, звинувачуючи відповідача у невиконанні неотриманої вимоги. Претензія отримана відповідачем 30.03.2020, що унеможливило її розгляд через таке надсилання та отримання позивачем до 01.04.2020.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2018 між ПАТ «Атек» (орендодавець) та ТОВ «Світ Аутдор Медіа» (орендар) було укладено договір оренди металевої конструкції № 01/08-18/08 (далі - договір), відповідно до п. 2.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає на умовах оренди в строкове платне володіння та користування металеву конструкцію (об`єкт оренди), визначену умовами цього договору.

Згідно з п. 2.3. договору металеве конструкція, яка передається в оренду за цим договором, безпосередньо примикає до будівлі Літ. 1 Ж, котра входить в цілісний майновий комплекс, що розташований за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 83.

Відповідно до п. 7.1 договору об`єкт оренди передається орендарю в момент підписання сторонами даного договору, шляхом оформлення (підписання) акта прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього договору. Об`єкт оренди вважається фактично переданим орендарю з дня підписання сторонами акту прийому-передачі.

Згідно акту прийому-передачі від 01.08.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв металеву конструкцію (об`єкт оренди) загальною площею 500 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 83.

Згідно з п. 3.1 договору об`єкт оренди надається в оренду строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців. Обчислення строку оренди розпочинається з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі об`єкта оренди.

Згідно з п. 4.1 договору розмір плати за користування об`єктом оренди, у відповідний місяць оренди, складає: в період розміщення на об`єкті оренди рекламної інформації - 40 000, 00 грн з урахуванням ПДВ; в період відсутності на об`єкті оренди рекламної інформації - 1 000, 00 грн, з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 договору об`єкт оренди надається для використання з метою розміщення зовнішньої реклами у відповідності до напрямів господарської діяльності орендаря.

Згідно з п. 5.2.2 договору орендодавець зобов`язаний забезпечити цілодобове використання об`єкта оренди.

За умовами п. 6.2.2 договору орендар зобов`язаний використовувати об`єкт оренди виключно за цільовим призначенням, визначеним у п. 2.3 цього договору.

Відповідно до п. 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3 договору орендар має право самостійно здійснювати власну господарську діяльність на об`єкті оренди, використовувати об`єкт оренди, зокрема, самостійно визначати порядок користування об`єктом оренди; встановлювати спеціальну конструкцію на об`єкті оренди та використовувати за цільовим призначенням; розміщувати рекламу (рекламу своїх клієнтів) на спеціальних конструкціях, які встановлені на об`єкті оренди.

Відповідно до п. 7.2 договору для фактичного розміщення реклами орендар за 10 (десять) днів до такого розміщення направляє орендодавцеві листа про таку необхідність, а орендодавець зобов`язується надати об`єкт оренди для такого розміщення в належному технічному стані.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 12/03-20/1 від 12.03.2020, в якому повідомив відповідача, що до об`єкту оренди представниками позивача було здійснено виїзд для проведення робіт з монтажу спеціальної конструкції, але в доступі було відмовлено. Позивачем реалізоване (передано) дане місце для замовника під розміщення його рекламної інформації з 01.04.2020. Спеціальна рекламна конструкція з елементами підсвічування виготовлена та потребує монтажу на об`єкті оренди. З огляду на викладене, позивач просив відповідача організувати на 18.03.2020 доступ до об`єкта представникам позивача для виконання робіт із монтажу спеціальної рекламної конструкції та подальшого монтажу рекламної інформації.

Вказаний лист позивача було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією 12.03.2020, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 12.03.2020 та накладною Укрпошти № 011.

Даний лист отримано відповідачем 27.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 011. Відповідно зазначена вимога не була виконана.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 19/03-20/1 від 19.03.2020, в якій вимагав виконати взяті на себе зобов`язання по договору оренди № 01/08-18/08 від 01.08.2018 та надати орендарю доступ і можливість до 01.04.2020 здійснити роботи з монтажу спеціальної конструкції з елементами підсвічування та здійснити розміщення рекламної інформації.

Дана претензія надіслана відповідачу 19.03.2020 рекомендованою кореспонденцією № 108, що підтверджується описом вкладення від 19.03.2020 та отримана відповідачем 31.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 108.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з оренди майна. Спір у справі стосується наявності підстав для стягнення збитків, у зв`язку з ненаданням відповідачем позивачу доступу до об`єкта оренди.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник звернувся до відповідача з листом № 12/03-20/1 від 12.03.2020, в якому повідомив відповідача що до об`єкту оренди представниками позивача було здійснено виїзд для проведення робіт з монтажу спеціальної конструкції, але в доступі було відмовлено. Позивачем реалізоване (передано) дане місце для замовника під розміщення його рекламної інформації з 01.04.2020. Спеціальна рекламна конструкція з елементами підсвічування виготовлена та потребує монтажу на об`єкті оренди. З огляду на викладене, позивач просив відповідача організувати на 18.03.2020 доступ до об`єкта представникам позивача для виконання робіт з монтажу спеціальної рекламної конструкції та подальшого монтажу рекламної інформації.

Вказаний лист позивача було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією 12.03.2020, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 12.03.2020 та накладною Укрпошти № 011. Відповідач отримав такий лист 27.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 011. А тому така вимога не могла бути задоволена відповідачем за спливом визначеної для доступу дати.

Не зважаючи на це, позивач звернувся до відповідача з претензією № 19/03-20/1 від 19.03.2020, в якій вимагав виконати взяті на себе зобов`язання по договору оренди № 01/08-18/08 від 01.08.2018 та надати орендарю доступ і можливість до 01.04.2020 здійснити роботи з монтажу спеціальної конструкції з елементами підсвічування та здійснити розміщення рекламної інформації.

Дана претензія надіслана відповідачу 19.03.2020 рекомендованою кореспонденцією № 108, що підтверджується описом вкладення від 19.03.2020 та отримана відповідачем 31.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 108.

Крім того, скаржник вказує, що між ним та ТОВ «Бекстейдж Менеджмент» (замовник) укладено договір № 26/10/17 на проведення рекламної компанії на спеціальних конструкціях, до якого 02.03.2020 сторонами укладено додаткову угоду № 7, відповідно до якої узгоджено адресу розміщення спеціальної конструкції: м. Київ, просп. Перемоги, 83; строк рекламної компанії - з 01.04.2020 по 30.09.2020; вартість послуг в місяць - 140 000, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що скаржником було здійснено оплату у розмірі 115 000, 00 грн, згідно з призначенням платежу за виготовлення спеціальної конструкції на підставі договору № 01/06-18/1 від 01.06.2018 та додаткової угоди № 17 від 11.09.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 2596 від 16.03.2020.

Позивач у позовній заяві вказував, що 20.03.2020 він листом № 20/03-20/1 повідомив ТОВ «Бекстейдж Менеджмент», що в силу певних обставин, які не дають можливості завчасно підготувати спеціальну конструкцію для розміщення рекламної інформації, виконавець немає можливості розпочати рекламну кампанію з 01.04.2020. Просив замовника розглянути можливість перенести початок рекламної кампанії з 01.05.2020, строком на 6 (шість) місяців. Також позивач зазначав, що 27.03.2020 між ним та ТОВ «Бекстейдж Менеджмент» було підписано додаткову угоду № 9 до договору № 26/10/17 від 26.10.2017 про перенесення рекламної кампанії та розпочати її з 01.05.2020 по 31.10.2020. У зв`язку з неможливістю здійснити роботи з монтажу спеціальної конструкції позивач звернувся до ТОВ «Бекстейдж Менеджмент» з пропозицією № 23/04-20/1 від 23.04.2020 про можливість надання альтернативного об`єкту для проведення рекламної кампанії, яка була запланована на об`єкті, що розташований за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 83.

До суду першої інстанції таких доказів не подано. Такі докази було долучено лише до апеляційної скарги.

TOB «Бекстейдж Менеджмент» листом № 6 від 29.04.2020 повідомило позивача, що запропоновані ним альтернативні місця для розміщення рекламної інформації, нажаль, не відповідають вимогам замовника, оскільки пріоритетним було місце розташування спеціальної конструкції, саме в напрямку просп. Перемоги. TOB «Бекстейдж Менеджмент» повідомило про відмову від надання послуг по додатковій угоді № 9 від 27.03.2020.

Щодо поданих нових доказів суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Матеріали справи не містять доказів подання разом із позовом долучених скаржником до апеляційної скарги нових доказів. Також матеріали справи не містять заяв позивача про посилання на докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності). При цьому посилання скаржника на те, що суд першої інстанції мав витребувати такі докази є безпідставним, оскільки подання доказів на підтвердження своїх доводів стороною покладається на відповідну сторону. Наведене повністю узгоджується з принципом диспозитивності (ст. 14 ГПК України). А тому такі доводи відхиляються судом як необґрунтовані.

У відповідності до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

При цьому, приписами ч. 3 вказаної статті визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник, подаючи до суду нові докази, не вказав про обставини, винятковий випадок неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Клопотання про поновлення строку в розумінні ст. 119 ГПК України для подачі таких доказів скаржником також не заявлялося.

За приписами ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що скаржником подано нові докази без обґрунтування неможливість його подання у визначений законом строк з причин, що не залежали від нього, не приймає нові докази до розгляду, та розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами на підставі ст. 269 ГПК України.

Так, скаржник, вважаючи що невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по договору призвело до того, що ТОВ «Світ Аутдор Медіа» не надав належним чином ТОВ «Бекстейдж Менеджмент» послуги по додатковій угоді № 9 від 27.03.2020 з проведення рекламної кампанії, призвело до понесення позивачем матеріальних збитків у вигляді втраченої вигоди в розмірі 715 000,00 грн. Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника через наступне.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, за загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 923/700/17.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, скаржником не зазначено та не доведено, коли саме представниками позивача було здійснено виїзд на об`єкт оренди для проведення робіт з монтажу спеціальної конструкції. Крім того, заявником жодними засобами доказування в розумінні ст. 73, 76 - 79, 269 ГПК України, не доведено, що відповідач чинив перешкоди у доступі до об`єкта оренди для встановлення спеціальної конструкції (як то акту про перешкоди у доступі до об`єкта оренди, складеного за участю незацікавлених осіб, протоколу складеного працівниками поліції тощо).

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток в розмірі заявленої суми.

При цьому надане скаржником платіжне доручення № 2596 від 16.03.2020 на суму 115 000,00 грн (призначення платежу: за виготовлення, монтаж та обслуговування спеціальної конструкції згідно договору № 01/06-18/1 від 01.06.2018 та додаткової угоди № 17 від 11.09.2018) без надання копій таких документів (договору та додаткової угоди) у строк, встановлений законом, не підтверджує факту понесення стороною збитків, оскільки унеможливлює встановлення факту, які саме послуги надавались позивачу.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що скаржником належними та допустимими доказами не було доведено, що понесення вказаних витрат було зумовлено протиправною поведінкою замовника, тоді як для кваліфікації витрат як збитків необхідно встановити безпосередній причинний зв`язок між витратами особи та порушенням, вчиненим іншою особою. Наведене свідчать про недоведеність заявником протиправної поведінки відповідача як необхідного елементу цивільного правопорушення, доведення якого є обов`язковим при зверненні з позовом про відшкодування збитків.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні ТОВ «Світ Аутдор Медіа» позовних вимог про стягнення з відповідача збитків за невиконання умов договору оренди.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Аутдор Медіа» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/12933/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/12933/2- залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 08.02.2021

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич