ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2677/20
Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача : не з`явився.

розглянувши справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба народів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК ВПЕРЕД" про стягнення 20 000 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

15.09.2020 року позивач Сільськогосподарський виробничий кооператив "Дружба народів" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО № 2772/20) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК ВПЕРЕД" про стягнення 20 000 000,00 грн.

21.09.2020 року ухвалою господарського суду Одеської області відкрито провадження провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.10.2020 року.

20.10.2020 року суд відклав підготовче засідання на 17.11.2020 року.

17.11.2020 року суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав розгляд справи на 08.12.2020 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2020 року суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 18.12.2020 року.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Гута С.Ф. на лікарняному (домашня ізоляція COVID-19-11 з 14.12.2020р. по 24.12.2020р. включно судове засідання 18.12.2020 року не відбулося.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.12.2020 року розгляд справи було призначено на 19.01.2021 року о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.01.2021 року було відкладено судове засідання на 01.01.2021 року о 10:00 год.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК ВПЕРЕД" правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

01.02.2021р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, Між Сільськогосподарський виробничий кооператив «Дружба народів» ( надалі сторона -2 , Позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОК ВПЕРЕД» (надалі - сторона -1, Відповідач) було укладено попередній договір від 25.09.2018р. (далі -Договір).

Предметом даного договору, відповідно до п. 1.1 Договору, Сторони зобов`язуються протягом строку і на умовах, встановлених цим попереднім договором, укласти у майбутньому договір оренди нежитлових будівель, які розташовані за адресую : м. Одеса, Лідерсівський бульвар, 13 які в цілому складаються з будівель літ. «А», загальною площею 782,9 кв.м., літ. «В» загальною площею 551,7 кв.м., літ «Е», загальною площею 801, 4 кв.м., літ. «Д» загальною площею 116,9 кв.м, літ. «Л»,129, 9 кв.м, літ « М» загальною площею 147, 6 кв.м, літ. «Б» загальною площею 10,9 кв.м, літ «Г» загальною площею 9,7 кв.м, літ «З» загальною площею 212,9 кв.м, літ «И» загальною площею 42,3 кв.м. (надалі - будівлі) за яким сторона -1 буде виступати Орендодавцем, а сторона -2 Орендарем. Зазначений договір оренди надалі іменується «Основний договір».

Відповідно до п.1.2 Договору, будівлі належать стороні -1 на праві власності по договору купівлі - продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, та міст області шляхом викупу від 03.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко А.А., реєстр №1305.

Згідно п.1.3 Договору, Основний договір має бути укладений протягом 14 Календарних днів з моменту реєстрації права власності Сторони -1.

Відповідно до п. 3.1 Договору у рахунок сплати ціни оренди Будівель за Основним договором Сторона - 2 протягом 5 календарних днів з дня укладання цього попереднього договору сплачує Стороні- 1 у якості авансу грошові у розмірі 20 000 000, 00 грн. (двадцять мільйонів гривень) , в тому числі ПДВ 3 333 333,33 грн шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок.

Згідно до п.3.2 договору у випадку не укладання Основного договору протягом строку і на умовах встановлених цим договором , або відмови Сторони 2 від його укладання згідно п.2.4 цього попереднього договору Сторона -1 повинна повернути Стороні -2 сплачені останньою аванс протягом 14 календарних днів після пред`явлення Стороною - 2 письмової вимоги про повернення авансу, але у будь -якому випадку не пізніше 14 календарних днів після настання терміну , зазначено у п.1.3 цього договору.

Реєстрація права власності відповідних будівель, що належать стороні -1 відбулась 03.10.2018 року.

Однак, основний договір сторонами укладено так і не було.

Позивач в свою чергу вчасно та в повному обсязі виконало свої зобов`язання за даним договором.

Зазначені обставини підтверджується банківськими виписками, які були додані позивачем до матеріалів справи.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, однак ТОВ «КРОК ВПЕРЕД», так і не повернуло отриманого авансу.

З наведених підстав, Сільськогосподарський виробничий кооператив "Дружба народів" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК ВПЕРЕД" про стягнення 20 000 000,00 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана.

Факт передачі коштів Позивачем до відповідача підтверджується самим Попереднім договором, згідно п. 3.1 Договору у рахунок сплати ціни оренди Будівель за Основним договором Сторона - 2 протягом 5 календарних днів з дня укладання цього попереднього договору сплачує Стороні- 1 у якості авансу грошові у розмірі 20 000 000, 00 грн. (двадцять мільйонів гривень) , в тому числі ПДВ 3 333 333,33 грн шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок.

Також, згідно до п.3.2 Договору у випадку не укладання Основного договору протягом строку і на умовах встановлених цим договором , або відмови Сторони 2 від його укладання згідно п.2.4 цього попереднього договору Сторона -1 повинна повернути Стороні -2 сплачені останньою аванс протягом 14 календарних днів після пред`явлення Стороною - 2 письмової вимоги про повернення авансу, але у будь -якому випадку не пізніше 14 календарних днів після настання терміну , зазначено у п.1.3 цього договору.

Відповідно до бухгалтерської довідки щодо руху коштів між позивачем та відповідачем за період з 26.09.2018р. по 20.10.2020р. та оборотно-сальдової відомості по рахунку №631 за 26.09.2018р. по 20.10.2020р. було встановлено факт внесення грошових коштів на банківський рахунок відповідача, а саме у якості авансу грошові кошти у розмірі 20 000 000,00грн. за попереднім Договором від 25.09.2018р.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів переданих у якості авансу за попереднім договором від 25.09.2018р. у розмірі 20 000 000,00грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба народів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК ВПЕРЕД" про стягнення 20 000 000,00 грн. задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОК ВПЕРЕД" (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, будинок 26, квартира 16; ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Дружба народів" (66332, Одеська область, Подільський район, село Нестоїта; ) грошові кошти передані у якості авансу за попереднім договором від 25.09.2018р. у розмірі 20 000 000 /двадцять мільйонів/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 300 000 /триста тисяч/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст складено 11 лютого 2021 р.

Суддя С.Ф. Гут