ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1345/20

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Степанова Л.В., суддя Малярчук І.А., при секретарі судового засідання Арзуманян В.А. розглянувши справу №916/1345/20

за позовом Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти (67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Театральна, буд. 3, )

до відповідача Виконавчого комітету Одеської міської ради (65004, м. Одеса, вул. Думська, 1, )

за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Одеської обласної ради (м. Одеса, пр-кт Шевченко, 4); Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15) та Міністерства освіти та науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 10)

та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Департамент комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1)

про визнання недійсним рішення, свідоцтва та повернення майна

Представники сторін:

від позивача - Сущенко С.Б., паспорт серія № НОМЕР_1 ,

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи ДКВ- Коваль І.В., за наказом №6-к від 28.01.2020р.

від третьої особи Фонду державного майна Петрова О.С. за довіреніістю № 4 від 06.01.2021р.;

від третьої особи Міністерства освіти - Шилан Д.О., довіреність від 06.08.2020р.

від третьої особи Одеської обласної ради - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державний навчальний заклад Одеський центр професійно-технічної освіти звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконавчий комітет Одеської міської ради про:

- визнання недійсним рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси в частині п. 108 додатку до даного рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року НОМЕР_2 .

- визнання недійсним свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038, яким надано у комунальну власність об`єкт нерухомості, що розташований в м. Одесі, по вул. Новосельського, 86 та повернути вказану нерухомість до державної власності.

Ухвалою від 20.05.2020р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти про визнання недійсним рішення та свідоцтва було залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви.

29.05.2020р. до господарського суду надійшла заява (вх. №13814/20) від Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2020р. провадження по справі №916/1345/20 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Крім того відповідною ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Одеську обласну раду, Регіональне відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях та Міністерства освіти та науки України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.06.2020р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Департамент комунальної власності Одеської міської

31.07.2020р. за вх. №20296/20 до суду від позивача надійшла заява збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м.Одеси» №259 від 29.06.2005 року в частині п. 788 додатку до даного рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 06.03.2007 року НОМЕР_3 ; визнати недійсним свідоцтва про право власності від 06.03.2007 року САЕ №308226, яким надано у комунальну власність об`єкт нерухомості, що розташований в м.Одесі, по вул.Новосельського,86 та повернути вказану нерухомість до державної власності; визнати недійсним рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси» в частині п. 108 додатку до даного рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року НОМЕР_2 та визнати недійсним свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038, яким надано у комунальну власність об`єкт нерухомості, що розташований в м.Одесі, по вул.Новосельського,86 та повернути вказану нерухомість до державної власності.

Відносно збільшення вимог суд зазначає, що збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову (ч. 3 п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Додавши вимоги про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м.Одеси» №259 від 29.06.2005 року в частині п. 788 додатку до даного рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 06.03.2007 року САЕ №308226 та визнання недійсним свідоцтва про право власності від 06.03.2007 року САЕ №308226, яким надано у комунальну власність об`єкт нерухомості, що розташований в м.Одесі, по вул. Новосельського,86 позивач фактично збільшив вимоги немайнового характеру, що є фактичним поданням іншого позову.

З огляду на це відповідна заява про збільшення розміру позовних вимог судом до розгляду не прийнята.

Ухвалою суд від 03.08.2020р. строк розгляду підготовчого провадження був продовжений на тридцять днів в порядку ст. 177 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2020 р. на підставі ч.11 ст.176 ГПК України позовну заяву позовом Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти було залишено без руху.

04.09.2020 р. за вх. №23428/20 до суду від Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.09.2020р. було продовжено розгляд справи № 916/1345/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.09.2020р. справу №916/1345/20 призначено до колегіального розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.09.2020р. справу №916/1345/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Гут С.Ф., суддя Волков Р.В., які своєю ухвалою від 11.09.2020р. прийняли відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засідання 20.08.2020р. позивачем було уточнено позовні вимоги в частині повернення майна, згідно яких позивач просить повернути нерухоме майно що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Новосельського, 86 до державної власності в особі Міністерства освіти та науки України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.10.2020р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги перебування судді Волков Р.В. з 17.11.2020р. на лікарняному, на підставі розпорядженням Керівника апарату суду №301 від 25.11.2020р., було здійснено заміну члена колегії судів, справу №916/1345/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Гут С.Ф. суддя Малярчук І.А., які своєю ухвалою від 26.11.2020р. прийняли відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи перебування судді Гут С.Ф. з 14.12.2020р. на лікарняному, на підставі розпорядженням В.о. керівника апарату суду №341 від 21.12.2020р., було здійснено заміну члена колегії судів, справу №916/1345/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Степанова Л.В. суддя Малярчук І.А. які своєю ухвалою від 22.12.2020р. прийняли відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

24.06.2020р. за вх. №16415/20 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити.

Крім того у відповідному відзиві відповідачем викладена заява про застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу.

23.06.2020р. за вх. №16191/20 до суду від третьої особи Одеської обласної ради надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, згідно яких третя особа вказує що правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості розташований за адресою: м.Одеса, вул. Новосельського, 86 в обласній раді немає, вона не є його власником, не є органом охорони пам`яток культурної спадщини та рішення суду у справі №916/1345/20 не може виплинути на права та обов`язки Одеської обласної ради.

16.07.2020р. за вх. №18675/20 до суду від третьої особи Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях надійшли письмові пояснення по суті позовних вимог, згідно яких третя особа повністю підтримує позовні вимоги Позивача - Державного навчального закладу „Одеський центр професійно-технічної освіти та зазначає, що об`єкт розташований за адресою: м.Одеса, вул. Новосельського, 86, є об`єктом державної власності, органом управління якого є Міністерство освіти та науки України, та яким керує за територіальною ознакою та в межах повноважень Департамент освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації.

30.07.2020р. за вх. №20179/20 до суду від третьої особи Департаменту комунальної власності надійшли письмові пояснення, згідно яких третя особа вважає що позовні вимоги є безпідставними та зазначає що Державний навчальний заклад Одеський центр професійно-технічної освіти є неналежним позивачем у справі. Крім того також вказує на пропуск строку позовної давності.

25.08.2020р. за вх. №22306/20 до суду від третьої особи Міністерства освіти та науки України надійшли письмові пояснення, згідно яких Міністерство позовні вимоги Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 03.07.2019 року №929 за Державним навчальним закладом «Одеський центр професійно-технічної освіти» (надалі ДНЗ ОЦПТО) закріплено на праві оперативного управління учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 та зобов`язано керівника ДНЗ ОЦПТО провести реєстрацію права оперативного управління у встановленому законом порядку.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 перебуває у державній власності на балансі Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти».

Відповідно до рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49300466 від 23.10.2019 року керівнику ДНЗ ОЦПТО відмовлено в проведені реєстрації права оперативного управління за позивачем на учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86, оскільки право власності на даний об`єкт зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Позивач вказує, що 27.12.1991 року Одеською обласною Радою було прийнято рішення № 580 Про затвердження списку об`єктів, що належить взяти під охорону, як пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення, на підставі якого будівлі, розташованій в м. Одесі по вул. Новосельського (стара назва Островідова), 86 було надано статус пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення.

Постановою Кабінету міністрів України від 05.11.91р. №311 Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) затверджено перелік державного майна України, яке передається у власність областей, міст Києва та Севастополя, а також встановлено, що подальше розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя проводиться облвиконкомами за участі виконкомів нижчестоячих Рад народних депутатів.

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною Радою було прийнято рішення від 25.11.91р. №266-11 Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області, яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси.

За посиланнями позивача, як вбачається із зазначеного переліку, нерухомі пам`ятники історії та культури, як окремі об`єкти права власності та об`єкти спільної сфери до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області не передавалися. За вказаним рішенням розмежування державного майна здійснювалося між власністю області, районів та міст обласного підпорядкування.

Рішенням Одеської обласної Ради від 24.04.03р. № 154-24 Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна Рада затверджено перелік об`єктів спільної власності територіальних громад області станом на 01.04.03р., де в р. 11 зазначено об`єкти культурної спадщини, що розташовані на території м. Одеси. В п.п. 11.1.208 Переліку вказана будівля Прибутковий будинок Одеської ремісної управи, збудована в 1896р. та розташована в м. Одеса, вул. Новосельського,86.

В той же час, 18.08.2009 р. Виконавчий комітет Одеської міської Ради прийняв рішення № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси».

Позивач вказує, що вказане рішення прийнято на підставі рішення Одеської обласної Ради від 25.11.91р. №266-11 Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області, яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси.

В той же час позивач наголошує, що як вбачається із переліку рішення Одеської обласної Ради від 25.11.91р. №266-11, нерухомі пам`ятники історії та культури, як окремі об`єкти права власності та об`єкти спільної сфери, до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області не передавалися.

Вказаним рішенням від 18.08.2009 р. Виконавчий комітет Одеської міської Ради було доручено провести технічну інвентаризацію та реєстрацію об`єктів нерухомості згідно з додатком, оформити та видати свідоцтва про право власності на об`єкти комунальної власності, зазначені в додатку до рішення, де під №108 значиться спірний об`єкт.

За посланнями позивача, вказане рішення міськвиконкому від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси», не закріплює (не визнає) ні за ким ці об`єкти на праві власності, і не підтверджують чиєсь право власності на них. Це рішення не є заявою власника (володільця) про реєстрацію за ним право власності на нерухомість в розумінні Закону України Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Зміст рішення із врахуванням внесених до нього змін, носить декларативний характер, тобто, констатує необхідність оформлення свідоцтв на право власності на об`єкти нерухомості пам`ятки архітектурної спадщини, що розташовані в м. Одесі відповідно до вимог чинного законодавства фактично безпідставно.

Разом з тим, як наголошує позивач рішенням Одеської обласної Ради від 25.11.91р. №266-11, яке вказано в рішенні міськвиконкому від 18.08.2009 р. № 989, як підстава виникнення право комунальної власності на об`єкт в м. Одесі по вул. Новосельського (тоді Островідова), 86 за Одеською міською радою в жодному із пунктів не вказується про передачу до комунальної власності територіальної громади м.Одеси об`єкта нерухомості в м. Одесі по вул. Новосельського (тоді Островідова), 86.

В той же час, всупереч рішення Одеської обласної Ради від 25.11.91р. №266-11, рішення Одеської обласної Ради від 24.04.03р. № 154-24 Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна Рада - виконавчий комітет Одеської міської ради з посиланням на своє рішення від 18.08.2009 р. № 939 видав 15.08.2012 свідоцтво про право власності на домоволодіння по вул. Новосельського,86 в м. Одесі, згідно з яким цей об`єкт належить територіальній громаді м. Одеси в особі міської Ради.

Позивач наголошує, що рішення про передачу спірного об`єкту у комунальну власність територіальної громади м.Одеси не існує та при здійсненні розмежування загальнодержавної та комунальної власності територіальна громада м. Одеси не отримала у встановленому чинним законодавством порядку у комунальну власність будівлю № 86 по вул. Новосельського в м. Одесі, а отже, і не набула права комунальної власності на неї.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Державний навчальний заклад Одеський центр професійно-технічної освіти звернувся до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Приписами ст. 55 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які с обов`язковими до виконання на відповідній території.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу приписів статті 20 ЦК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право володіння, користування і розпорядження майном згідно зі ст. 658 ЦК України належить власникові майна.

Як вбачається з матеріалів справи відповідне майно належить до державної власності в особі Міністерства освіти та науки України. При цьому зазначений факт зокрема встановлений в рішенні господарського суду Одеської області №916/498/17 від 05.07.2017р.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами 1, 6, 10, ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як встановлено судом, 27.12.1991 року Одеською обласною Радою було прийнято рішення № 580 Про затвердження списку об`єктів, що належить взяти під охорону, як пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення, на підставі якого будівлі, розташованій в м. Одесі по вул. Новосельського (стара назва Островідова), 86 було надано статус пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення.

Постановою Кабінету міністрів України від 05.11.91р. №311 Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) затверджено перелік державного майна України, яке передається у власність областей, міст Києва та Севастополя, а також встановлено, що подальше розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя проводиться облвиконкомами за участі виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною Радою було прийнято рішення від 25.11.91р. №266-11 Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області, яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси.

За вказаним рішенням розмежування державного майна здійснювалося між власністю області, районів та міст обласного підпорядкування, тобто, частина державного майна одразу була передана у комунальну власність Одеської області ( спільну власність сіл, селищ, та міст області) в особі Одеської обласної Ради.

Як встановлено судом Рішенням Одеської обласної Ради від 24.04.03р. № 154-24 Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна Рада затверджено перелік об`єктів спільної власності територіальних громад області станом на 01.04.03р., де в р. 11 зазначено об`єкти культурної спадщини, що розташовані на території м. Одеси.

В п.п. 11.1.208 Переліку вказана будівля Прибутковий будинок Одеської ремісної управи, збудована в 1896р. та розташована в м. Одеса, вул. Новосельського, 86.

Відповідно до Закону УРСР Про охорону і використання пам`яток історії та культури нерухомі пам`ятки історії та культури були поділені на пам`ятки загальносоюзного, республіканського та місцевого значення. Перелік пам`яток історії та культури республіканського значення затверджувався Радою Міністрів УРСР, а переліки пам`яток історії та культури місцевого значення затверджувалися виконавчими комітетами обласних, міських ( міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.

Згідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини", об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2009 р. Виконавчий комітет Одеської міської Ради прийняв рішення № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси», в пункті 108 додатку якого зазначена спірна будівля, як об`єкт який знаходиться у комунальній власності.

Зазначене рішення було прийнято, зокрема, на підставі рішення Одеської обласної ради 25.11.91р. №266-11 Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема у власність м. Одеси.

Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, обов`язкові до виконання на відповідній території. Це, зокрема, рішення виконавчих комітетів рад, тощо. Реалізація права їх видавати є засобом саморегуляції життєдіяльності громади, системи місцевого самоврядування.

Проте, як вбачається відповідного переліку затвердженого рішення Одеської обласної ради 25.11.91р. №266-11 Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області нерухомі пам`ятники історії та культури, як окремі об`єкти права власності та об`єкти спільної сфери, до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області не передавалися.

Вказану будівлю ні держава, в особі органу який здійснює управління зазначеним майном, ні Одеська обласна рада (при здійсненні розмежування загальнодержавної та комунальної власності) - не передавали до комунальної власності територіальної громади міста Одеси.

На підставах, зазначених у частині 2 статті 60 Закону, - територіальна громада міста Одеси, не набула права комунальної власності на будівлю, розташовану по вул. Новосельського, 86.

Відповідно до статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси.

Отже враховуючи встановлення судом факту що при здійсненні розмежування загальнодержавної та комунальної власності територіальна громада м. Одеси не отримала у встановленому чинним законодавством порядку у комунальну власність будівлю по вул. Новосельського, 86, а отже, і не набула права комунальної власності на неї, а тому рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси» в частині п. 108 додатку до даного рішення визнається судом недійсним.

Окремо, суд вважає за доцільне зазначити те, що Свідоцтво на право власності на об`єкт нерухомості є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідний документ, який підтверджує право власності (свідоцтво, державний акт тощо), так і самі документи, які підтверджують право власності.

Визнання недійсними документа, який підтверджує право власності (свідоцтва, державний акт тощо) вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Саме таку правову позицію викладено в постанові Великої палати Верховного суду провадження №14-525цс18 від 12.12.2018р. у справі №2-3007/11.

Стаття 111-28 ГПК України встановлює, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Окрім того, в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як встановлено судом, на підставі відповідного рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси» було видано 15.08.2012р. свідоцтво про право власності САЕ №671038.

Враховуючи визнання судом недійсним рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси» в частині п. 108 додатку, оформлене на підставі нього свідоцтво про право власності на об`єкт розташований за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 86, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.08.2012р. САЕ№671038 підлягає визнанню недійсними.

Також позивачем заявлялась вимога про повернення відповідного майна розташованого за адресою м. Одеса, вул. Новосельського, 86 до державної власності в особі Міністерства освіти та науки України.

До предмету доказування за зазначеною вимогою, окрім іншого, входить встановлення факту наявності спірного майна у володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

В той же час як встановлено судом, та підтверджено керівником позивача в судовому засіданні, об`єкт нерухомості розташований за адресою м. Одеса, вул. Новосельського, 86 знаходиться з 1998р. на балансті Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти, та з його володіння не вибував, з урахуванням чого вимога позивача щодо повернення майна є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, заявленої відповідачем у відзиві на позов суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тож, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України та статтею 74 ГПК України , про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як зазначає позивач, про наявність оскаржуваного рішення, він довідався лише після того як почав реалізовувати наказ Міністерства освіти та науки України від 03.07.2019 року №929 яким за Державним навчальним закладом «Одеський центр професійно-технічної освіти» закріплено на праві оперативного управління учбовий корпус, що розташований за адресою м.Одеса, вул. Новосельського (колишня Островідова), 86 та зобов`язано керівника ДНЗ ОЦПТО провести реєстрацію права оперативного управління у встановленому законом порядку, а саме в жовтні 2019р. після отримання відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49300466 від 23.10.2019 року оскільки право власності на даний об`єкт зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Так судом встановлено, зазначений об`єкт нерухомості розташований за адресою м. Одеса, вул. Новосельського, 86 знаходиться з 1998р. на балансті Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти, та з його володіння не вибував, Виконавчим комітетом після прийняття відповідного оскаржуваного рішення та отримання свідоцтва жодних дій щодо зазначеного об`єкту нерухомості не вчинялось, а тому позивач не міг бути обізнаним з тим що в 2009р. Виконавчим комітетом було прийнято відповідне рішення.

З урахуванням чого суд вважає що строк позовної давності Державним навчальним закладом Одеський центр професійно-технічної освіти є не пропущеним.

Разом з тим суд зазначає що заперечення відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд під час розгляду справи та які викладені по тексту рішення вище.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти в частині визнання недійсним рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси» в частині п. 108 додатку та виданого на підставі нього свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038, як таких що є обґрунтованими, доведеними та підтвердженими матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти (67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Театральна, буд. 3, ) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (65004, м. Одеса, вул. Думська, 1, ) за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Одеської обласної ради (м. Одеса, пр-кт Шевченко, 4); Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15) та Міністерства освіти та науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 10) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Департамент комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення Виконкому Одеської міської ради від 18.08.2009 р. № 939 «Про затвердження переліку пам`яток, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м.Одеси» в частині п. 108 додатку до даного рішення, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038.

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 15.08.2012 року САЕ №671038, яким надано у комунальну власність об`єкт нерухомості, що розташований в м. Одесі, по вул. Новосельського, 86.

4. Стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради (65004, м. Одеса, вул. Думська, 1, ) на користь Державного навчального закладу Одеський центр професійно-технічної освіти (67801, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Театральна, буд. 3, ) судовий збір в сумі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири)грн.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 11 лютого 2021 р.

Головуючий К.Ф. Погребна

Суддя Л.В. Степанова

Суддя І.А. Малярчук