ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" лютого 2021 р. м. Рівне Справа № 918/938/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали заяви ОСББ "Житло-Рівне" про розстрочення судового рішення

у справі за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житло-Рівне"

про: стягнення в сумі 24 070,33 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.;

представники:

від позивача (стягувача): не з`явився;

від відповідача (заявника): Оліфер С.А.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житло-Рівне" про стягнення заборгованості в сумі 24 070,33 грн., з яких: 17 938,45 грн. пеня, 3 023,33 грн. 3% річних, 516,88 грн. інфляційних втрат та 2 591,67 грн. збитки.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04 листопада 2020 року позов задоволено, вирішено стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житло-Рівне" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 17 938 грн. 45 коп. пені, 3 023 грн. 33 коп. 3% річних, 516 грн. 88 коп. інфляційних втрат, 2 591 грн. 67 коп. збитків та 2 102 грн. 00 коп. судового збору.

26 листопада 2020 року на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

02 лютого 2021 року від ОСББ "Житло-Рівне" надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року прийнято заяву ОСББ "Житло-Рівне" про розстрочення судового рішення, розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 12 лютого 2021 року.

В судове засідання представник стягувача не з`явився, про розгляд заяви повідомлений належним чином, про що свідчать відомості з веб-сайту підприємства що здійснює доставку поштової кореспонденції (номер відправлення 410), згідно з якими ухвала суду від 03 лютого 2021 року вручена позивачу 08 лютого 2021 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву про розстрочення судового рішення.

У поданій суду 02 лютого 2021 року заяві про розстрочення судового рішення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Житло-Рівне" просить розстрочити судове стягнуту за рішенням заборгованість рівними частинами щомісячно. В судовому засідання заявник надав графік погашення заборгованості.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що раніше функції управителя гуртожитку належали Рівненській міській громадській організації "Житло", яка в даний час припинила свою діяльність, а допущені суми фінансових санкцій за невчасну оплату за спожитий газ на загальну суму 37 735.13 грн. було переведено згідно трьохстороннього договору про переведення боргу на нового боржника - ОСББ "Житло-Рівне".

За правовим статусом ОСББ "Житло-Рівне" є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку. Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для оплати всіх платежів, передбачених законодавством.

Стягнута з відповідача за даним рішенням суду сума за правовою природою є штрафними фінансовими санкціями за неналежне виконання умов договору і неприбуткова організація, якою є відповідач, не в змозі її погасити, оскільки за умовами економічно нерівноправного і невигідного договору з НАК "Нафтогаз України" - борги продовжують утворюватись, допоки погашаються попередні аналогічні фінансові санкції згідно з рішеннями судів.

Збільшення суми аналогічних боргів пов`язана насамперед із значним зростанням тарифів на газ та його доставку, а також через те, що мешканці будинку в основному пенсіонери і інші соціально вразливі верстви населення або фізичні особи-підприємці, які втратили доходи в зв`язку з карантином через пандемію коронавірусної хвороби. Фактично, штрафні санкції позивачем нараховані і стягнені в судовому порядку за комунальні платежі мешканців будинку.

Наявність заборгованості, як стверджує заявник, пов`язане із введенням на території України карантину та режиму надзвичайної ситуації в наслідок поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, що призвело до часткового зупинення виробництва та перебування працівників у відпустці без збереження заробітної плати. Внаслідок таких обставин значно погіршився фінансовий стан мешканців.

Щодо обставин, на які посилаються сторони, як на підставу розстрочення виконання рішення суду, та враховуючи надані стягувачем заперечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із нормами статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 року, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду у справі №918/938/20, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Водночас, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, а відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні вказаної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення. Тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

За частиною 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Частиною 1 статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами частини 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналізуючи наведені норми суд підсумовує, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Норми статті 331 ГПК України не містять конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання про розстрочку суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Таким чином, питання про розстрочення виконання рішення повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін. А тому, під час розгляду заяви про розстрочення виконання рішення мають бути досліджені та оцінені доводи та заперечення як позивача, так і відповідачів. А отже, суд враховує принцип "справедливої рівноваги" та "справедливого балансу" у розумінні статті 6 Конвенції широко відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому суд зауважує, що вирішення питання про розстрочення виконання рішення перебуває в межах дискреційних повноважень господарського суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд, надавши оцінку обставинам, покладених в основу заяви про розстрочку виконання судового рішення, встановив, що переведення боргу не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Щодо таких підстав для розстрочення виконання рішення суду як запровадження карантинних заходів суд зазначає, що сторони - стягувач та боржники перебувають в рівних умовах.

Можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочення виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника, позаяк останній не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення його фінансового стану.

Також слід враховувати, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява №59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року (заява № 18357/91) та інші).

А проте, як встановив суд, боржник не надав суду доказів наявності обставин, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Надавши оцінку всім заявленим стороною доводам, суд робить висновок, що заявником взагалі не долучено до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Водночас суд звертає увагу боржника, що положеннями статті 331 ГПК України не обмежено права сторін на подання повторних заяв про розстрочення виконання рішення суду з врахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні.

Окрім того суд звертає увагу боржників на можливість укласти мирову угоду зі стягувачем в процесі виконання судового рішення, передбачену нормами статті 330 ГПК України та статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Керуючись статтями 234, 235, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСББ "Житло-Рівне" про розстрочення судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 255, 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Качур А.М.