РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2021Справа № 910/17887/20

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕЙЛІС"

просп. Юрія Гагаріна, буд.14, м. Київ, 02094

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБСЬКИЙ ЕНЕРГЕТИЧНИЙ АЛЬЯНС ЮЕЙ"

вул. Полярна, буд. 20, м. Київ, 04655

про стягнення 192 863,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НЕЙЛІС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБСЬКИЙ ЕНЕРГЕТИЧНИЙ АЛЬЯНС ЮЕЙ" (далі-відповідач) про стягнення 192 863,38 грн. заборгованості та штрафних санкцій по Договору від 25.11.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/17887/20. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

10.12.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з підстав недоведеності.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕЙЛІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРАБСЬКИЙ ЕНЕРГЕТИЧНИЙ АЛЬЯНС ЮЕЙ" було укладено Договір поставки від 25 листопада 2019 року (далі за текстом - Договір).

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 розділу 1 Договору постачальник (позивач) зобов`язувався на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця (відповідача) продукцію (в подальшому - Товар), а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити такий Товар. Асортимент та кількість Товару, який мав бути поставлений за цим Договором, визначався у відповідних специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору ( в подальшому - Специфікації).

Згідно розділу 2 Договору ціна Товару, який маг бути поставлений за цим Договором, визначається у відповідних Специфікаціях. Порядок та умови розрахунків визначаються Сторонами у відповідній Специфікації.

Відповідно до п.3.1. розділу 3 Постачальник зобов`язаний поставити Товар у строки, визначені відповідною Специфікацією.

Згідно п. 1 Специфікації № 1 до Договору Постачальник зобов`язувався поставити Покупцеві «Інгібітор видалення відкладень КЗ+ТУ 20.14.22-005-18 код УКТЗЕД » на загальну суму 175 890,00 грн.

Відповідно до п. 9 Специфікації № 1 до Договору порядок розрахунків: оплата по факту поставки, протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту підписання видаткової накладної та отримання рахунку від Постачальника.

Відповідно до умов Специфікації № 1 до Договору позивачем 26.11.2019 року було належним чином здійснено поставку товару Покупцеві «Інгібітор видалення відкладень КЗ+ТУ 20.14.22-005-18 код УКТЗЕД » на загальну суму 175 890,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №3 від 26.11.2019 року.

Згідно п. 1 Специфікації № 2 до Договору Постачальник зобов`язувався поставити Покупцеві «Інгібітор видалення відкладень КЗ+ТУ 20.14.22-005-18 код УКТЗЕД » на загальну суму 174 135,00 грн.

Відповідно до п. 9 Специфікації № 2 до Договору порядок розрахунків: оплата по факту поставки, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання видаткової накладної та отримання рахунку від Постачальника.

Відповідно до умов Специфікації № 2 до Договору позивачем було належним чином здійснено поставку товару Покупцеві «Інгібітор видалення відкладень КЗ+ТУ 20.14.22-005- 18 код УКТЗЕД » на загальну суму 174 135,00 грн., що підтверджується товаро-транспортною накладною від 05 березня 2020 року, де у розділі «Документи з вантажем» зазначено, що відповідачу передавалася видаткова накладна № 075 від 05.03.2020 року.

Згідно п. 1 Специфікації № 3 до Договору Постачальник зобов`язувався поставити Покупцеві «Інгібітор видалення відкладень КЗ+ТУ 20.14.22-005-18 код УКТЗЕД » на загальну суму 81 260,02 грн.

Відповідно до п. 9 Специфікації № 3 до Договору порядок розрахунків: оплата по факту поставки, протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання видаткової накладної та отримання рахунку від Постачальника.

Відповідно до умов Специфікації № 3 до Договору позивачем було належним чином здійснено поставку товару Покупцеві «Інгібітор видалення відкладень КЗ+ТУ 20.14.22-005- 18 код УКТЗЕД » на загальну суму 81 260,02 грн., що підтверджується видатковою накладною № 195 від 14.05.2020 року.

За твердженням позивача, котре не заперечується відповідачем, 20.02.2020 відповідачем було проведено часткову оплату вартості Товару у розмірі 75 890,00 грн. (сімдесят п`ять тисяч вісімсот дев`яносто гривень 00 коп.), 13.05.2020 відповідачем було проведено часткову оплату за Товар у розмірі 5 135,00 грн. (п`ять тисяч сто тридцять п`ять гривень 00 коп.), у розмірі 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень 00 коп.), у розмірі 85 000,02 грн. (вісімдесят п`ять тисяч гривень 02 коп.). Таким чином, станом на 05.11.2020 року сума заборгованості відповідача за поставлений Товар складає 185 260, 00 грн. (сто вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят гривень 00 коп.).

Таким чином, за твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, відповідач повинен був розрахуватись за поставлену на його адресу продукцію в наступні строки: за видатковою накладною №3 від 26.11.2019 у строк до 26.01.2020; товаро-транспортною накладною від 05 березня 2020 року до 15.03.2020.; видатковою накладною № 195 від 14.05.2020 до 24.05.2020 року.

Однак, відповідач у строк передбачений умовами укладеного між Сторонами Догово ром не здійснив оплату поставленої на його адресу партії Товару.

Таким чином, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на 16.11.2020 сума основного боргу відповідача за поста влений позивачем та частково оплачений відповідачем Товар складає: 185 260,00 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов Договору та заявки позивач здійснив поставку товару на загальну суму 175 890,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №3 від 26.11.2019 року; на загальну суму 174 135,00 грн., що підтверджується товаро-транспортною накладною від 05 березня 2020 року, де у розділі «Документи з вантажем» зазначено, що відповідачу передавалася видаткова накладна № 075 від 05.03.2020 року.; на загальну суму 81 260,02 грн., що підтверджується видатковою накладною № 195 від 14.05.2020 року.

Натомість, Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання передбачені пунктами 4.1. Договору щодо оплати за поставлений Товар, несвоєчасно та не в повному обсязі оплатив поставлений товар. У зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 185 260,00 грн.

За твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, станом на день подання позову зобов`язання з оплати суми у розмірі 185 260,00 грн. відповідачем не виконано. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5090,95 грн. - пені та 2512,43 грн. - 3 % річних нарахованих за період з 25.05.2020 по 04.11.2020.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 9.4 Договору сторони погодили, що за кожен день прострочення оплати, позивач нараховує відповідачу пеню на суму боргу в розмірі облікової ставки НБУ.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним.

За таких обставин, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 5090,95 грн. нарахованої за період з 25.05.2020 по 04.11.2020.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 2512,43 грн. - 3 % річних, нарахованих за період з 25.05.2020 по 04.11.2020.

Заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та відхилив як такі, що не спростовують заявлені вимоги, зважаючи на обставини, викладені вище.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАБСЬКИЙ ЕНЕРГЕТИЧНИЙ АЛЬЯНС ЮЕЙ" (вул. Полярна, буд. 20, м. Київ, 04655; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕЙЛІС" (просп. Юрія Гагаріна, буд.14, м. Київ, 02094; код ЄДРПОУ - 42662840) 185 260 грн 00 коп. основного боргу, 5090 грн. 95 коп. - пені, 2512 грн. 43 коп. - 3 % річних та 2892 грн 95 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов