ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2197/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Соколовій М.В.

за участю представників учасників справи:

від Фонду Стапінський В.О.,

від ПрАТ «ВФ Україна» - Коцар О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2020, ухвалене суддею Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст складено 28.10.2020

у справі № 916/2197/20

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»

про зобов`язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі Фонд) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (далі ПрАТ «ВФ Україна»), в якому просило суд зобов`язати останнє повернути державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку № 2, інв. №10331019, площею 25.00 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський, 2, шляхом підписання акта приймання-передачі (повернення).

Позов мотивований закінченням строку дії договору оренди, своєчасним направленням повідомлення про небажання продовжувати його дію та безпідставним користуванням відповідачем орендованим майном.

Позивач також зазначив, що причиною відсутності наміру продовжувати строк дії договору стало те, що протягом 2017-2019 років до Фонду надходили скарги від мешканців будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський 2/1, на те, що розміщення обладнання антен на даху гуртожитку № 2 за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський, 2/1 шкодять здоров`ю мешканців будинку. Згідно протоколу від 26.09.2019 за № 26/1, складеного КП «Центр екологічних проблем та ініціатив», у кв. № 38 у будинку № 2/1 по пров. Шампанський у м. Одеса виявлено перевищення гранично допустимих рівнів електромагнітного поля.

Заперечуючи проти задоволення позову, ПрАТ «ВФ Україна» зазначило, зокрема, про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами перевищення відповідачем гранично допустимого рівня електромагнітного поля.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2020 у справі № 916/2197/20 позов Фонду задоволено повністю, зобов`язано ПрАТ «ВФ Україна» повернути балансоутримувачу державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку № 2, інв. № 10331019, площею 25.00 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський, 2, шляхом підписання акта приймання-передачі (повернення). Стягнуто з відповідача на корить позивача 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про припинення з 27.10.2019 договору оренди та наявністю у відповідача у зв`язку з цим обов`язку повернути об`єкт оренди балансоутримувачу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Відповідач продовжує належним чином виконувати умови договору оренди в частині своєчасної сплати орендних платежів.

Суд безпідставно прийняв до уваги скарги третіх осіб та протоколи вимірювань рівнів електромагнітного поля.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 916/2619/20 за позовом ПрАТ «ВФ Україна» до Фонду про тлумачення зміст правочину, зокрема, щодо дії або припинення спірного договору.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення відповідач отримав лише 03.11.2020.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 для розгляду вказаної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 ПрАТ ВФ Україна поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено Фонду строк до 11.01.2021 для подання відзиву, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань, зупинено дію. оскаржуваного рішення суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 справу №916/2197/20 призначено до розгляду на 11.02.2021 о 10:00 год.

29.01.2021 від Фонду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що підставою позову є саме закінчення строку дії договору, а не надходження Протоколу проведення досліджень електромагнітного поля. Порушення відповідачем правил експлуатації інженерних мереж , пожежної безпеки та санітарії в приміщенні стали лише передумовою для не продовження договору оренди.

05.02.2021 від представника ПрАТ «ВФ Україна» адвоката Коцар О.С. надійшло клопотання про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 задоволено.

В судове засідання 11.02.2021 з`явились представники учасників справи.

Представник ПрАТ «ВФ Україна» просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати Господарського суду Одеської області від 19.10.2020 у справі № 916/2197/20, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник Фонду заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2011 між Фондом (орендодавець) та ПрАТ «МТС України», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до умов п. 1.1., 1.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: ділянку даху дев`ятиповерхової будівлі гуртожитку №2 ОНАХТ загальною площею 25,00 кв.м., що розміщена за адресою: м. Одеса, пров. Шампанський, 2, та перебуває на балансі Одеської національної академії харчових технологій (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ПП АРКАДА ЮГ станом на 02.06.2011 і становить 30299 грн. Майно передається в оренду з метою: розміщення обладнання зв`язку.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Орендоване нерухоме майно залишається на балансі балансоутримувача із зазначенням того, що цей об`єкт є орендованим (п.п. 2.2., 2.5. договору).

У разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути балансоутримувачу об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкту оренди з вини орендаря (п. 5.10. договору).

Цей договір укладено строком на один рік та діє з моменту його підписання. Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх надходження до розгляду іншою стороною, можуть укладатися у вигляді договору про внесення змін, або у вигляді листів (п.п. 10.1., 10.2. договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженого управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін (п. 10.4. договору).

Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6. договору)

У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу (п. 10.9. договору).

Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендодавця (п. 10.10. договору).

26.12.2011 між позивачем та відповідачем складено та підписано акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Одеської національної академії харчових технологій.

Вищевказані договір та акт скріплені печатками сторін, підписані уповноваженими особами та погоджені балансоутримувачем.

В подальшому між сторонами укладались договори про внесення змін до договору оренди, а саме: від 21.09.2012, від 20.09.2013, від 22.12.2014, від 03.11.2015, від 25.10.2016, від 22.05.2017, від 03.11.2017 та від 12.06.2019, якими вносились зміни щодо розміру орендної плати та строку дії договору.

Згідно договору від 12.06.2019 строк дії договору оренди продовжено до 26.10.2019 включно.

Листом від 11.09.2019 за № ОUТ-ТD-19-10285 ПрАТ «ВФ Україна» звернулось до Фонду з пропозицією продовжити договір оренди на новий термін.

У відповідь на вказаний лист, Фонд листом від 15.10.2019 за № 11-06-01147 повідомив ПрАТ «ВФ Україна» про те, що строк дії договору оренди спливає 26.10.2019, на черговий термін він продовжений не буде, у зв`язку з чим просив повернути об`єкт оренди балансоутримувачу.

Листом від 25.11.2019 за № 11-06-01724 Фонд повторно повідомив ПрАТ «ВФ Україна» про відсутність наміру продовжувати орендні правовідносини та вимагав повернути об`єкт оренди балансоутримувачу.

Предметом спору у даній справі є вимога Фонду зобов`язати ПрАТ «ВФ Україна» повернути об`єкт оренди шляхом підписання акта приймання-передачі (повернення) з підстав закінчення строку дії договору оренди, своєчасним направленням орендарю повідомлення про небажання продовжувати його дію та безпідставним користуванням відповідачем орендованим нерухомим майном.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму

Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 763, 764 ЦК України).

За приписами ч. 4 ст. 284 ГК України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічне положення міститься у п. 10.4. укладеного між сторонами договору, а саме: у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу уповноваженому управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлений законодавством термін.

Колегія суддів зазначає, що законодавцем не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо.

Водночас, істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах відповідного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 902/862/15).

Також колегією суддів враховується, що сторони не обмежені в праві заявити про припинення договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії останнього.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що з огляду на предмет та підстави даного позову, предметом доказування є обставини, що підтверджують факт своєчасного повідомлення орендаря про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що в даному випадку на орендодавця покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами факт своєчасного повідомлення орендаря про відсутність наміру продовжувати договір оренди.

Позивачем до матеріалів даної справи в підтвердження своїх доводів та вимог надано, зокрема, листи від 11.09.2019 за № ОUТ-ТD-19-10285 та від 25.11.2019 за № 11-06-01724, із змісту яких вбачається, що Фонд повідомляв ПрАТ «ВФ Україна» про відсутність наміру продовжувати орендні правовідносини та вимагав повернути об`єкт оренди балансоутримувачу.

Вказані листи містять чітке волевиявлення орендодавця не продовжувати строк дії договору оренди на новий термін, вони направлені в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 10.4. укладеного між сторонами договору, а саме: протягом одного місяця після закінчення договору (26.10.2019).

Колегією суддів також враховується, що факт направлення вказаних листів та їх отримання відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт своєчасного направлення відповідачу повідомлення про відсутність наміру продовжувати договір оренди, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову Фонду та зобов`язання ПрАТ «ВФ Україна» повернути об`єкт оренди балансоутримувачу на підставі 10.9 договору.

Доводи скаржника про те, що він продовжує належним чином виконувати умови договору оренди в частині своєчасної сплати орендних платежів не спростовують вищевказаних висновків суду.

Крім того, до предмету дослідження у даній справі не входить встановлення обставин щодо належного/неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної сплати орендних платежів

Щодо доводів скаржника про те, що суд безпідставно прийняв до уваги скарги третіх осіб та протоколи вимірювань рівнів електромагнітного поля, колегія суддів зазначає наступне.

Так, мотивуючи намір не продовжувати орендні відносини з відповідачем, позивач зазначив про скарги мешканців розташованого поблизу об`єкта оренди будинку щодо впливу на їх здоров`я завищених рівнів електромагнітного поля, яке випромінює обладнання орендаря, в підтвердження чого надав колективне звернення мешканців будинку по пров. Шампанський, 2/1 від 01.10.2019 та протокол проведення досліджень електромагнітного поля № 26/1 від 26.09.2019.

Разом з тим, підставами для задоволення позову, які були покладені в основу оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, були саме: закінчення строку дії договору, своєчасне повідомлення орендаря про відсутність наміру продовжувати його дію та безпідставне користування відповідачем об`єктом оренди, а не перевищення відповідачем гранично допустимого рівня електромагнітного поля на орендованому даху гуртожитку.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не ставлять в залежність від мотивів, за якими орендодавець відмовився продовжувати орендні правовідносини, факт припинення чи не припинення договору у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Щодо доводів скаржника про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 916/2619/20 за позовом ПрАТ «ВФ Україна» до Фонду про тлумачення зміст правочину, зокрема, щодо дії або припинення спірного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Враховуючи приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає про відсутність обставин, які свідчать про неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи, а саме: № 916/2619/20, яка розглядається Господарським судом Одеської області, оскільки наявні в матеріалах даної справи докази свідчать про можливість самостійно з`ясувати та встановити обставини, що мають значення для справи, зокрема, факт своєчасного повідомлення орендаря про відсутність наміру продовжувати дію договору оренди після закінчення строку його дії.

Судова колегія зазначає, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2020 у справі № 916/2197/20 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2020 у справі № 916/2197/20 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.02.2021.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук