ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Справа № 924/1303/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" м. Київ

до Фермерського господарства "Калина" смт Стара Синява Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" смт Степанівка Сумської області

про стягнення 8141,03грн

Представники сторін:

позивач: Грищенко О.М. - адвокат, діє на підставі довіреності від 20.03.2020

відповідач: Остапчук О.О. - адвокат, діє на підставі ордеру серія ВХ № 1007881 від 11.01.2021

третя особа: не з`явилась

Рішення постановляється 09.02.2021, оскільки в судовому засіданні 11.01.2021 та 01.02.2021 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 08.12.2020 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" м. Київ до Фермерського господарства "Калина" смт Стара Синява Хмельницької області про стягнення 8141,03грн, з яких 652,91грн заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), 2988,44грн пені, 3993,24грн 30% річних, 506,44грн інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18.05.2018 між ТОВ "Агрохім-Партнер" та ФГ "Калина" укладено договір №40/3 поставки. На виконання умов вказаного договору, додатку №1 до нього та згідно з видатковою накладною №633 від 20.06.2018 відповідачу було поставлено товар на загальну суму 27878,66грн. Відповідач прийняв поставлений товар без будь - яких претензій щодо якості та кількості. Додатком №1 до договору передбачено кінцевий термін оплати вартості отриманого товару - до 01.10.2018. Однак відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином, своєчасно та у повному обсязі не виконав взяті на себе зобов`язання щодо проведення розрахунків у строки, визначені договором. Натомість, відповідач здійснив повернення частини раніше отриманого товару на суму 9724,20 грн, що підтверджується накладною на повернення товару №44 від 19.11.2018. Станом на 20.09.2019 заборгованість відповідача перед ТОВ "Агрохім- Партнер" за поставлений товар згідно з договором №40/3 поставки від 18.05.2018 становила 15154,46 грн. У зв`язку із порушенням вищевказаних договірних зобов`язань, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19 стягнуто з відповідача суму заборгованості, збитків, пені, штрафу та інфляційних втрат у загальному розмірі 37917,94грн. 23.03.2020 на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі № 837/88/19 були видані відповідні судові накази. Відповідач частково розрахувався із ТОВ "Агрохім-Партнер" на суму 20000,00грн, у зв`язку із чим залишок боргу становив 18697,94грн. Постановою Старосинявського РВ ДВС Центрально-Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 07.04.2020 відкрито виконавче провадження про стягнення вказаної суми в примусовому порядку. Відповідно до постанови відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження від 28.09.2020, сума боргу була погашена в період з 11.08.2020 по 17.09.2020. Позивач вказує, що за умовами договору поставки сторони передбачили, що зобов`язання за даним договором має бути виконано у гривні з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день фактичної оплати товару. Згідно з п. 11.1 договору він діє з моменту його підписання і скріплення відтисками печаток сторін до повного виконання сторонами обов`язків по договору. Позивач наголошує, що за умовами норм чинного законодавства зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене у ТОВ "Агрохім-Партнер" виникло право вимоги щодо нарахування заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу, котрі нараховані зокрема, проте не обмежуючись, періодом із 21.09.2019 по 09.08.2020. Звертає увагу, що 25.11.2020 між ним та ТОВ "Агрохім-Партнер" укладено угоду №25-2/11-2020 про заміну кредитора у зобов`язанні, за умовами якої ТОВ "Агрохім-Партнер" відступило позивачу право вимоги виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати боргу, пені, 30% річних, інфляційних втрат та штрафу, набутих ТОВ "Агрохім-Партнер" на підставі договору поставки №40/3 від 18.05.2018.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.12.2020 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 11.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1303/20 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 10:00 год. 11 січня 2021 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохім- Партнер".

В судовому засіданні 11.01.2021 суд оголосив перерву до 11:00 год. 01.02.2021, інформацію про що занесено до протоколу судового засідання.

01.02.2021 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про поновлення відповідачу пропущеного процесуального строку для подання доказів та прийняв їх до розгляду, а також про оголошення перерви в судовому засіданні до 17:00 год. 09 лютого 2021 року.

На адресу господарського суду Хмельницької області 08.02.2021 надійшла заява позивача від 02.02.2021 про збільшення позовних вимог у справі №924/1303/20, за умовами якої останній просив стягнути з відповідача 616,42 грн заборгованості, 3037,71, пені, 4106,60 грн 30% річних та 506,44 грн інфляційних втрат.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається із ухвали суду від 11.12.2020 розгляд даної справи здійснюється в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, перше судове засідання було призначено та відбулось 11 січня 2021 року.

Таким чином, враховуючи, що позивач пропустив встановлений ГПК України строк для подання заяви про збільшення позовних вимог, суд відмовив в прийнятті її до розгляду, про що була винесена ухвала від 09.02.2021 із занесенням до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2021 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.02.2021 проти позову заперечив, а також просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Представник третьої особи в судове засідання 09.02.2021 не з`явився, причин неявки суду не повідомив, письмової позиції щодо позовних вимог не подав.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохім - Партнер" (далі - постачальник) та Фермерським господарством "Калина" (далі - покупець) 18.05.2018 укладено договір поставки товару №40/3 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого цей договір визначає умови поставки товару (засобів захисту рослин, та/або мікродобрив, та/або міндобрив, та/або насіння) на умовах відстрочення платежу.

За умовами п. 1.2 договору предметом договору є товар, який належить постачальнику на момент укладення договору або буде набутий постачальником у майбутньому.

Відповідно до п. 2.1 договору асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках до даного договору, які є його невід`ємною частиною та/або накладних документах на відпуск товару.

Всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору є його невід`ємною частиною (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.3 договору загальна сума даного договору визначається сукупністю додатків та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), які підписані у період дії даного договору.

Відповідно до п. 2.4 договору ціна товару, що є предметом даного договору, вказується у додатках до даного договору в національній валюті. Сторони встановлюють ціну на вартість товару у гривнях, а також визначають її еквівалент у доларах США та/або євро.

У разі зміни курсу гривні до іноземної валюти (долару США та/або євро) постачальник має право провести перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, проте не оплаченого покупцем товару (п. 2.5 договору).

За умовами п. 3.2 договору товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід`ємною частиною цього договору із врахуванням положень п.2.4 та розділу 5 даного договору.

За умовами п. 5.2 договору відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України, еквівалентна курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору. Сума у гривні, що підлягає до сплати покупцем, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни договору (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на дату оплати. Для цього використовують наступну формулу:

S= (А1/А2)* В, де

S- ціна на момент проплати;

В- ціна на момент підписання даного договору;

А2 - продажу відповідної іноземної валюти до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору;

А1 - продажу відповідної іноземної валюти до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України на день перерахування грошей.

У тому випадку, якщо курс відповідної іноземної валюти до гривні на день оплати вище, ніж курс відповідної іноземної валюти до гривні на день підписання договору сторони, (тобто А1/ А2 більше або дорівнює 1,01), то вартість (ціна) товару підлягає уточненню без додаткового узгодження.

Міжбанківський валютний курс продажу відповідної іноземної валюти до гривні щоденно розміщується за адресою на інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/).

Згідно з п. 5.3 договору вартість товару оплачується на поточний рахунок постачальника в національній валюті, в сумі, яка скоригована пропорційно зміні курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару.

За умовами п. 6.1 договору покупець зобов`язаний, зокрема провести оплату за товар в строк і на умовах, вказаних в ст. 5 цього договору.

За прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення) від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки (п. 8.2 договору).

У п. 8.3 договору сторони домовились, що відповідно до ст. 259 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного договору. Крім цього, сторони, відповідно до п.6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п. 8.4 договору покупець у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

За п. 8.6 договору сторони згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами постачальника сплачує на користь останнього 30% річних.

Договір діє з моменту його підписання і скріплення круглими печатками із найменуванням сторін та кодом ЄДРПОУ печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обов`язків по договору (п. 11.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

В додатку №1 від 20.06.2018 до договору сторони передбачили, що поставці підлягає товар на загальну суму 27878,66грн, що еквівалентно 1053,60 доларів за курсом долара до гривні в розмірі 26,46грн. Умови оплати - 100 % оплати до 01.10.20108.

На виконання умов договору ТОВ "Агрохім - Партнер" передало відповідачу товар на загальну суму 27878,66грн, що підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №633 від 20.06.2018.

Згідно з накладною на повернення товару від постачальника №44 від 19.11.2018, ФГ "Калина" повернуло ТОВ "Агрохім-Партнер" товар на суму 9724,20 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19 вирішено позов ТОВ "Агрохім - Партнер" до ФГ "Калина" про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі. Стягнуто з Фермерського господарства "Калина" на користь ТОВ "Агрохім - Партнер" суму заборгованості, збитків, пені, штрафу та інфляційних втрат у загальному розмірі 37917,94 грн та третейський збір у сумі 780,00 грн. Із змісту вказаного рішення вбачається, що предметом спору були вимоги позивача про стягнення 15154,46грн заборгованості, 4862,10грн збитків на підставі п. 8.7 договору, 5826,73грн пені, 1606,81грн інфляційних втрат, 5575,73грн штрафу згідно з п. 8.4 договору та 4892,11грн 30% річних, які були визначені станом на 20.09.2019.

На виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі №873/88/19 видано наказ про примусове виконання від 23.03.2020 про стягнення з ФГ "Калина" на користь ТОВ "Агрохім - Партнер" суми заборгованості, збитків, пені, штрафу та інфляційних втрат у загальному розмірі 37917,94 грн та третейського збору у сумі 780,00грн.

Згідно з випискою по особовому рахунку ФГ "Калина" перерахувало 30.01.2020 на рахунок ТОВ "Агрохім-Партнер" кошти в сумі 20000,00грн згідно з рішенням Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019.

Постановою державного виконавця Старосинявського районного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 07.04.2020 (ВП№61748966) відкрито виконавче провадження з виконання наказу №873/88/19 від 23.03.2020 про стягнення боргу з ФГ "Калина" у розмірі 18697,94грн на користь ТОВ "Агрохім - Партнер".

Згідно з постановою державного виконавця Старосинявського районного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 28.09.2020 (ВП№61748966), виконавче провадження з примусового виконання наказу №873/88/19 від 23.03.2020 закінчено. Встановлено, що борг повністю сплачено та перераховано згідно платіжних доручень № 1509 від 10.08.2020, №1603 від 20.08.2020, №1718 від 07.09.2020 та №1827 від 16.09.2020.

25.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохім - Партнер" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" (новий кредитор) укладено угоду №25-2/11-2020 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512 -519 ЦК України) (далі - угода), згідно з п. 1.1 якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання Фермерським господарством "Калина" , що іменується надалі "Боржник", зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30%-річних, інфляційних втрат та штрафу, набутих первісним кредитором на підставі договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов`язання згідно договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, а новий кредитор частково компенсує вартість переданого зобов`язання відповідно до умов даної угоди.

За даною угодою, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов`язання) згідно договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року (п. 1.2 угоди).

Згідно п. 2.1 угоди вартість зобов`язання, що відступається за даною угодою, становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 8 141,03 грн.

Первісний кредитор повідомляє, а новий кредитор погоджує те, що сума, вказана у п. 2.1., що відступається згідно договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, є загальною сумою (розміром) заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30%-річних, інфляційних витрат, штрафу, котрі нараховані відповідно до умов та норм чинного законодавства України, котрі нараховано, зокрема, проте не обмежуючись, періодом із 21 вересня 2019 року по 09 серпня 2020 року (п. 2.2 угоди).

Відповідно до п. 2.3 угоди первісним кредитором нараховано, а новим кредитором перевірено та погоджено розмір виходячи із наступного: сума нарахованих інфляційних втрат становить 506,44 грн, розмір заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової ріщниці) становить 652,91 грн, 30 % річних - 3993,24грн, пені - 2988,44грн.

Згідно з п. 2.4 угоди за наслідками укладення даної угоди, новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, по відношенню до боржника щодо заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), нарахування розміру пені, штрафу, 30%-річних, інфляційних витрат за весь час прострочення, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов`язання згідно договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, за виключенням сум/коштів, котрі охоплюють та/або було визначено змістом та сутністю Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 жовтня 2019 року у справі №25/19, а також Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28 січня 2020 року по справі №873/88/19.

У п. 3.1 угоди визначено, що первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Ця угода набирає чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цією угодою (п. 6.1 угоди).

Угода підписана та скріплена відтисками печаток сторін.

25.11.2020 між сторонами підписано акт прийому - передачі документів відповідно до угоди №25-2/11-2020 про заміну кредитора у зобов`язанні від 25.11.2020.

Згідно з платіжним дорученням №406 від 27.11.2020 ТОВ "Нотапс" сплатило на користь ТОВ "Агрохім-Партнер" 2500,00 грн за придбане / відступлене право вимоги.

28.11.2020 відповідачу надіслано повідомлення про заміну кредитора, копію угоди та акта приймання - передачі, що підтверджується фіскальним чеком, накладною №831 від 28.11.2020 та поштовим описом вкладення у цінний лист.

На підтвердження сплати коштів ТОВ "Агрохім-Партнер" відповідач надав в матеріали справи виписку по особовому рахунку, з якої вбачається, що 02.04.2019 відповідач перерахував кошти в сумі 10000,00грн з призначенням платежу: оплата заборгованості за товар згідно акта звірки станом на 29.03.2019.

Також до матеріалів справи долучені квитанції про сплату відповідачем на рахунок Старосинявського РВ ДВС 12.06.2020 - 1214,70грн, 04.09.2020 - 7496,00грн та виписку по особовому рахунку відповідача про сплату на рахунок Старосинявського РВ ДВС 07.08.2020 - 9830,10грн, 18.08.2020 - 1800,00грн, та 14.09.2020 - 1800,00грн.

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 18.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" та Фермерським господарством "Калина" було укладено договір поставки товару №40/3 та підписано додаток № 1 від 20.06.2018 до договору, на виконання умов яких ТОВ "Агрохім-Партнер" передало ФГ "Калина" товар на загальну суму 27878,66грн, що підтверджується підписаною між сторонами та скріпленою відтисками їх печаток видатковою накладною №633 від 20.06.2018.

Згідно з накладною на повернення товару від постачальника №44 від 19.11.2018 ФГ "Калина" повернуло ТОВ "Агрохім-Партнер" товар на суму 9724,20 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19 стягнуто з Фермерського господарства "Калина" на користь ТОВ "Агрохім - Партнер" 37917,94 грн, в тому числі 15154,46грн заборгованості, 4862,10грн збитків на підставі п. 8.7 договору, 5826,73грн пені, 1606,81грн інфляційних втрат, 5575,73грн штрафу згідно з п. 8.4 договору та 4892,11грн 30% річних, які були визначені станом на 20.09.2019, та третейський збір у сумі 780,00 грн.

На виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі №873/88/19 видано наказ про примусове виконання від 23.03.2020 про стягнення з ФГ "Калина" на користь ТОВ "Агрохім - Партнер" суми заборгованості, збитків, пені, штрафу та інфляційних втрат у загальному розмірі 37917,94 грн та третейського збору у сумі 780,00грн.

Згідно з випискою по особовому рахунку, ФГ "Калина" перерахувало 30.01.2020 на рахунок ТОВ "Агрохім-Партнер" кошти в сумі 20000,00грн.

Приписами ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З урахуванням приписів ст. 534 ЦК України, ТОВ "Агрохім-Партнер" зарахувало кошти в сумі 20000,00 грн на погашення третейського збору, суми збитків, пені, штрафу та інфляційних втрат, стягнутих за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019. Залишок непогашеного боргу за вищевказаним рішенням становив 18697,94грн, в тому числі заборгованість в розмірі 15154,46грн за договором поставки товару № 40/3 від 18.05.2018, інші суми - 3543,48грн.

ТОВ "Агрохім-Партнер" пред`явило наказ Північного апеляційного господарського суду по справі № 873/88/19 від 23.03.2020 до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Старосинявського районного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 07.04.2020 (ВП№61748966) відкрито виконавче провадження з виконання наказу №873/88/19 від 23.03.2020 про стягнення боргу з ФГ "Калина" у розмірі 18697,94грн на користь ТОВ "Агрохім - Партнер".

Згідно з постановою державного виконавця Старосинявського районного відділу ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 28.09.2020 (ВП№61748966) виконавче провадження з примусового виконання наказу №873/88/19 від 23.03.2020 закінчено. Встановлено, що борг повністю сплачено та перераховано згідно платіжних доручень № 1509 від 10.08.2020, №1603 від 20.08.2020, №1718 від 07.09.2020 та №1827 від 16.09.2020.

На підтвердження перерахування коштів відповідачем на рахунок Старосинявського РВ ДВС відповідач долучив до матеріалів справи квитанції та виписку по особовому рахунку відповідача, згідно з якими відповідач перерахував 12.06.2020 - 1214,70грн, 07.08.2020 - 9830,10грн, 18.08.2020 - 1800,00грн, 04.09.2020 - 7496,00грн та 14.09.2020 - 1800,00грн.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Розділом VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, визначено, що при надходженні коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби чи рахунок авансового внеску відповідальна особа органу державної виконавчої служби повинна невідкладно повідомити начальника органу державної виконавчої служби, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу державної виконавчої служби на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення. Після цього відповідальна особа органу державної виконавчої служби невідкладно повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис. У разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець невідкладно після ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження, яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби. Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється відповідальною особою органу державної виконавчої служби невідкладно після отримання розпорядження державного виконавця. Перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних доручень.

За приписами ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Зважаючи на вищевказані норми, враховуючи приписи ст. 534 ЦК України, надаючи оцінку долученим до матеріалів справи доказам сплати відповідачем коштів на рахунок відділу ДВС та змісту постанови державного виконавця Старосинявського РВ ДВС Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 28.09.2020 (ВП№61748966), суд дійшов висновку, що основна сума заборгованості ФГ "Калина" перед ТОВ "Агрохім-Партнер" в розмірі 15154,46грн була сплачена в наступні строки:

- 10.08.2020 - 6286,62грн із сплачених 9830,10грн на рахунок ДВС 07.08.2020 з врахуванням погашення залишку сум збитків, пені, штрафу та інфляційних втрат, стягнутих за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019, в розмірі 3543,48грн (9830,10 - 3543,48);

- 20.08.2020 - 1800,00грн (сплачених відповідачем 18.08.2020 на рахунок ДВС);

- 07.09.2020 - 7067,84грн із сплачених відповідачем 7496,00грн на рахунок ДВС 04.09.2020.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач в повному обсязі здійснив оплату за отриманий товар, однак з порушенням строків, визначених умовами п. 5.1 договору поставки товару № 40/3 від 18.05.2018 та додатку № 1 від 20.06.2018.

Отже, відповідач порушив умови договору поставки товару № 40/3 від 18.05.2018 в частині своєчасної оплати товару.

В зв`язку із вказаним, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19 було стягнуто з Фермерського господарства "Калина" на користь ТОВ "Агрохім - Партнер" 37917,94 грн, в тому числі 15154,46грн заборгованості, 4862,10грн збитків на підставі п. 8.7 договору, 5826,73грн пені, 1606,81грн інфляційних втрат, 5575,73грн штрафу згідно з п. 8.4 договору та 4892,11грн 30% річних, які були визначені станом на 20.09.2019, та третейський збір у сумі 780,00 грн.

В подальшому ТОВ "Агрохім-Партнер" нарахувало відповідачу 2988,44грн пені, 3993,24грн 30% річних, 506,44грн інфляційних втрат за період з 21.09.2019 по 09.08.2020, а також 652,91грн заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці).

Статтею 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю правовою суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ч. 1 ст. 118 ЦК України).

Суд встановив, що згідно з угодою №25-2/11-2020 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512 -519 ЦК України) від 25.11.2020, укладеною між ТОВ "Агрохім - Партнер" та ТОВ "Компанія "Нотапс", ТОВ "Агрохім-партнер" відступило позивачу право вимоги виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці) в сумі 506,44грн, пені в сумі 2988,44грн, 30%-річних в сумі 3993,24грн, інфляційних втрат в сумі 506,44грн, котрі нараховано, періодом, проте не обмежуючись, із 21 вересня 2019 року по 09 серпня 2020 року, набутих ТОВ "Агрохім-Партнер" на підставі договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем грошового зобов`язання згідно договору №40/3 поставки 18 травня 2018 року, а позивач зобов`язався частково компенсувати вартість переданого зобов`язання відповідно до умов даної угоди.

25.11.2020 підписано акт прийому - передачі документів відповідно до угоди №25-2/11-2020 про заміну кредитора у зобов`язанні від 25.11.2020.

Згідно з платіжним дорученням №406 від 27.11.2020 ТОВ "Нотапс" сплатило на користь ТОВ "Агрохім Партнер" 2500,00 грн за придбане / відступлене право вимоги.

28.11.2020 відповідачу надіслано повідомлення про заміну кредитора, копію угоди та акта приймання - передачі, що підтверджується фіскальним чеком, накладною №831 від 28.11.2020 та поштовим описом вкладення у цінний лист.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 2988,44грн пені, 3993,24грн 30% річних, 506,44грн інфляційних втрат за період з 21.09.2019 по 09.08.2020, а також 652,91грн заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці).

Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов`язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ст. 524 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За умовами п. 5.2 договору поставки товару №40/3 від 18.05.2018, відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України, еквівалентна курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору. Сума у гривні, що підлягає до сплати покупцем, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни договору (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, на курс продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України на дату оплати. Для цього використовують наступну формулу:

S=(А1/А2)* В, де

S- ціна на момент проплати;

В- ціна на момент підписання даного договору;

А2 - продажу відповідної іноземної валюти до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору;

А1 - продажу відповідної іноземної валюти до гривні, що встановлений на міжбанківському валютному ринку України на день перерахування грошей.

У тому випадку, якщо курс відповідної іноземної валюти до гривні на день оплати вище, ніж курс відповідної іноземної валюти до гривні на день підписання договору сторони, (тобто А1/ А2 більше або дорівнює 1,01), то вартість (ціна) товару підлягає уточненню без додаткового узгодження.

Міжбанківський валютний курс продажу відповідної іноземної валюти до гривні щоденно розміщується за адресою на інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/).

Згідно з п. 5.3 договору вартість товару оплачується на поточний рахунок постачальника в національній валюті, в сумі, яка скоригована пропорційно зміні курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару.

Виходячи із визначеного договором правила, позивач визначив позовну вимогу до відповідача у вигляді курсової різниці (дооцінка вартості товару) в розмірі 652,91 грн.

При розрахунку позивач застосував формулу, передбачену договором, при цьому враховуючи: курс долара США на дату оплати товару - 10.08.2020 (27,60 грн), курс долара станом на дату укладення договору поставки - 18.05.2018 (26,46 грн) та розмір здійсненої оплати - 15154,46 грн.

Проаналізувавши наданий розрахунок, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, сплата відповідачем основної суми заборгованості в розмірі 15154,46грн здійснювалась в наступні строки:

- 10.08.2020 - 6286,62грн. Згідно з інформацією, розміщеною на інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/) міжбанківський валютний курс продажу долара США становив 27,62грн/дол.США. Курсова різниця складає: ((27,62/26,46) * 6286,62) - 6286,62 = 6562,22 - 6286,62 = 275,60грн

- 20.08.2020 - 1800,00грн. Курс - 27,38грн/дол.США. Курсова різниця складає: ((27,38/26,46) * 1800,00) - 1800,00 = 1862,59 - 1800,00 = 62,59грн

- 07.09.2020 - 7067,84грн. Курс - 27,78грн/дол.США. Курсова різниця складає ((27,78/26,46) * 7067,84) - 7067,84 = 7420,43 - 7067,84 = 352,59грн

Отже, сума курсової різниці буде становити: 275,60 + 62,59 + 352,59 = 690,78 (грн).

Зважаючи на викладене, позивач правомірно в межах максимально можливих нарахувань заявив до стягнення 652,91грн курсової різниці.

Також позивач просить стягнути суму інфляційних втрат за період з вересня 2019 року по червень 2020 року в розмірі 506,44 грн.

Відповідно до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/15714/18 від 04.12.2019).

Як вбачається з аналізу умов договору поставки товару № 40/3 від 18.05.2018, у разі зміни курсу гривні до іноземної валюти (долару США та/або євро) постачальник має право провести перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, проте не оплаченого покупцем товару, в порядку, визначеному п. 5.2 договору (п.п. 2.4, 2.5, 5.2, 5.3 договору).

Таким чином, зважаючи на те, що позивач заявив до стягнення курсову різницю в сумі 652,91грн, то інфляційні нарахування не можуть бути застосовані до вартості неоплаченого товару у гривні, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Виходячи з наведеного, суд відмовляє в позові в частині стягнення 506,44 грн інфляційних втрат.

Також позивач нарахував відповідачу 3993,24 грн 30 % річних за період з 21.09.2019 по 09.08.2020 на суму заборгованості в розмірі 15154,46 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 8.6 договору сторони згідно з п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами постачальника сплачує на користь останнього 30% річних.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, прийшов до висновку про правомірність та правильність такого нарахування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 8.2 договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення) від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного договору. Крім цього, сторони, відповідно до п.6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного договору (п. 8.3 договору).

Позивач заявив до стягнення 2988,44 грн пені, нараховані за період з 21.09.2019 по 09.08.2020 на суму заборгованості 15134,00 грн.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, дійшов висновку про правомірність такого нарахування.

В той же час суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена також у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Суд приймає до уваги, що відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання з оплати вартості отриманого товару, а позивач не зазнав суттєвих збитків, у зв`язку із несвоєчасним виконанням основного зобов`язання, доказів на спростування вказаного в матеріали справи не подано. Крім пені позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення курсову різницю та 3% річних, що є способом захисту майнового права й інтересу позивача, яке полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів і отриманні компенсації (плати) від відповідача, який користувався утримуваними грошовими коштами, що належало сплатити позивачу.

Також суд враховує, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07.10.2019 у справі №25/19, яке в повному обсязі виконано відповідачем, уже було стягнуто з Фермерського господарства "Калина" 4862,10грн збитків на підставі п. 8.7 договору, 5826,73грн пені, 1606,81грн інфляційних втрат, 5575,73грн штрафу згідно з п. 8.4 договору та 4892,11грн 30% річних, в зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем отриманого товару.

Зважаючи на викладене, враховуючи визначені ст. 3 ЦК України засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення пені до 1494,22 грн. В решті позовних вимог про стягнення пені суд відмовляє.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 652,91 грн заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), 1494,22 грн пені та 3993,24 грн. 30% річних.

У стягненні 506,44грн інфляційних втрат та 1494,22грн пені суд відмовляє.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат враховано, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 247, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" м.Київ до Фермерського господарства "Калина" смт Стара Синява Хмельницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохім-Партнер" смт Степанівка Сумської області про стягнення 8141,03грн задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Калина" ( 31400, Хмельницька обл., смт Стара Синява, вул. Заводська, буд. 6, код 31424846) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" (03187, місто Київ, вул. Академіка Глушкова, будинок 40, корпус 5, офіс 526, код 38964292) 652,91 грн (шістсот п`ятдесят дві гривні 91 коп.) заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), 1494,22 грн (одна тисяча чотириста дев`яносто чотири гривні 22 коп.) пені, 3993,24 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 24 коп.) 30% річних, 1971,24 грн (одна тисяча дев`ятсот сімдесят одна гривня 24 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 506,44грн інфляційних втрат та 1494,22грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.02.2021.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано у 5 примірниках: 1- до справи, 2,3- позивачу (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315 та 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, офіс 23), 4- відповідачу (31400, Хмельницька обл., смт Стара Синява, вул. Заводська, буд. 6), 5 - третій особі (42304, Сумська обл., Сумський р-н, смт Степанівка, провул. Промисловий, буд. 4). Надіслати рекомендованим листом з повідомленням.