ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.02.2021 Справа № 905/1751/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрлагіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп»

про: стягнення штрафу в сумі 85030,00грн,

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Поліщук О.І.

від відповідача: Бобкова Н.В.

вільний слухач: ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В

Стислий зміст і підстави позовних вимог

29.09.2020, шляхом надіслання поштового відправлення, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» про стягнення штрафу в сумі 85030,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невірне зазначення відповідачем маси відправленого вантажу за накладною №49337504 від 24.06.2020, що підтверджується комерційним актом №482004/27757 від 28.06.2020.

Заявлені вимоги позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 4, 12, 42, 46, 162, 163, 164 ГПК України, статті 6, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п. 5.5 розділу 4 Правил перевезень вантажів.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою господарського суду від 06.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1751/20; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву на позов та доказів, на яких ґрунтуються його заперечення до 26.10.2020.

15.10.2020 від відповідача, шляхом надіслання відправлення електронною поштою, надійшла заява №264 від 13.10.2020 із запереченнями проти розгляду справи №905/1751/20 в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 20.10.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» №264 від 13.10.2020 задоволено; розгляд справи №905/1751/20 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; підготовче засідання у справі призначено на 10.11.2020.

Ухвалою господарського суду від 10.11.2020 відкладено підготовче засідання на 24.11.2020.

20.11.2020 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, просив визнати неналежними доказами по справі №905/1751/20 акт загальної форми №35420 від 28.06.2020 та комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020.

26.11.2020 позивач надав суду відповідь на відзив, в яких спростував заперечення відповідача.

Листом господарського суду від 24.11.2020 повідомлено сторін у справі про те, що у зв`язку з перебуванням судді Устимової А.М. на лікарняному на дату розгляду справи, підготовче засідання, призначене на 24.11.2020, не відбудеться.

У період з 24.11.2020 по 30.11.2020 (включно) суддя Устимова А.М. перебувала на лікарняному.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2020, у зв`язку з виходом судді Устимової А.М. з лікарняного 01.12.2020, підготовче засідання призначено на 17.12.2020 об 11:00.

Ухвалою господарського суду від 17.12.2020 закрито підготовче провадження у справі №905/1751/20 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 18.01.2021 об 11:20 год.

У судове засідання 18.01.2021 уповноважений представник позивача не з`явився, у поданій ним відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без його участі.

У судове засідання 18.01.2021 уповноважений представник відповідача не з`явився, 18.01.2021 на електронну адресу суду надав клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку із перебуванням директора підприємства на самоізоляції.

Ухвалою від 18.01.2021 суд відклав судове засідання на 02.02.2021 року, з метою створення належних умов учасникам судового процесу в реалізації ними прав, зокрема, щодо безпосередньої участі при судовому розгляді справи, задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в межах розумних строків здійснення такого розгляду у зв`язку із перебуванням директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» на самоізоляції внаслідок здійснення у державі карантинних заходів направлених на боротьбу с хворобою коронавирусною інфекциією COVID-19.

По суті у судовому засіданні 18.01.20201 розгляд справи не здійснювався.

У судовому засіданні 02.02.2021 судом заслухано позиції сторін у справі: представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі, заперечує проти усного клопотання відповідача про зменшення суми штрафу внаслідок його безпідставності, вказує, що право на нарахування штрафу передбачено Статутом Залізниць, як наслідок штраф зменшенню не підлягає; представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог з урахуванням пояснень, які надані у відзиві на позовну заяву, заявив усне клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1 провізної плати, оскільки підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становище, скорочено 50% штату працівників, та з урахуванням підстав наведених у відзиві.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 ГПК України.

Позиція учасників процесу

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в обґрунтування заявлених вимог посилається на невірне зазначення відповідачем маси відправленого вантажу за накладною №49337504 від 24.06.2020, що підтверджується комерційним актом №482004/277/57 від 28.06.2020.

На шляху прямування на попутній станції Покровськ Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» при зважуванні виявлено розбіжності між даними, вказаними в накладній в сторону зменшення, про що складено акт загальної форми №35420 від 28.06.2020.

В подальшому, 28.06.2020 на станції Покровськ Донецької залізниці на підставі акту загальної форми №35420 від 28.06.2020 було проведено контрольне зважування вагону №60347010, в результаті чого встановлено, що відповідач в залізничній накладній №49337504 у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» складає 65550 кг, а маса вантажу за результати перевірки склала 64550 кг, що менше, ніж вказано відповідачем, на 1000 кг, у зв`язку з чим складено комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача штраф за невірно зазначену масу вантажу в накладній №49337504 від 24.06.2020 у вагоні №60347010 у розмірі 85030,00 грн.

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: комерційного акту №482004/277/57 від 28.06.2020; залізничної накладної №49337504; акту загальної форми №35420 від 28.06.2020; №1302 від 28.06.2020; витягу з Книги обліку контрольних зважувань; технічного паспорту ваговимірювальної техніки; фотокопії вагону №60347010; наказу №119/ДС від 14.01.2020.

Також, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву з додатками, в якому просить визнати неналежними доказами по справі №905/1751/20 акт загальної форми №35420 від 28.06.2020 та комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020, що надані АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» та відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Комерційний акт підписано наступними особами: зам. ДС Ветошко Д.В., робітником станції ОСОБА_2 , робітник станції ОСОБА_3 , однак в матеріалах справи відсутні докази того, що особи, за підписами яких складені наявні в матеріалах справи комерційні акти, були призначені відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції «Покровськ» Донецької залізниці. Ваги, на яких зважено вантаж вантажовідправником (відповідачем) відповідають вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженою Наказом Міністерства інфраструктури України 31.07.2012 № 442 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012р. за №1716/22028, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, та ваги взяті на облік ревізором вагового господарства дирекції. Всі виміри ваги, так чи інакше, здійснювались на вагах, які безпосередньо мають відношення виключно до позивача. Відповідно до гранично допустимої похибки ваг, за спірною залізничною накладною №49337504, допускається норма похибки від 655кг до 1311кг. Відповідно до норм недостачі, передбачені п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, за спірною залізничною накладною №49337504, допускається норма нестачі від 400кг до 600кг. Представника відповідача не було запрошено до участі у контрольному зважуванні та для огляду вагону з вантажем, з метою виключення факту розкрадання вагону. Існує вірогідність розкрадання вагону №60347010, що підтверджує позивач зазначаючи в Комерційному акті дані про те, що «на станції призначення під час перевірки вантажу різниці проти Комерційного акту № 482004/277/57 від 28.06.2020 року - не виявлено». Фотографії, додані до матеріалів справи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не мають ніяких ознак ідентифікації, малюнок укладки металобрухту на двох фото різний, не має прив`язки фото з номером вагону до фото з вантажем.

Крім того, у своєму відзиві відповідач зазначив, що у зв`язку із введенням карантину на всій території України, погіршився фінансовий стан підприємства, а тому застосовувати по відношенню до TOB «AB ТРЕИД ГРУП» за таких обставин штраф у розмірі 85030.00грн. - є недопустимим, враховуючи й той факт, що ним не було допущено порушень вимог статей 180, 122 Статуту залізниць України, оскільки у повному обсязі було сплачено провізну плату (сплачено вартість вантажу за більшу вагу), відтак діями відповідача не було завдано жодних збитків позивачу, при перевезенні вантажу за даними ПАТ «Укрзалізниця» мало місце недовантаження, а не перевантаження, а тому така обставина не призвела і не могла призвести до більшого зношення рухомого складу або наприклад до руйнації чи пошкодження вагону, не мало місце й порушення безпеки під час руху перевезення вантажу.

Підставність своїх заперечень відповідач нормативно обґрунтовує посиланням на ч.ч.1, 3 ст.909, 924, Цивільного кодексу України, ч.1 ст.233, ч.2 ст.307, ч.2 ст.308, ч.ч.1-3 ст.314, Господарського кодексу України, ст.12, ч.1 ст.23, Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.6, 24, 31, 32, 110 Статуту залізниць України, п.п. 9,10 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 р. №334, п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 , п. 27, Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. №644, ст.ст. 73, 74, 79, ч.3 ст.83, 22, 59, Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження зазначених у відзиві обставин відповідач надав суду належним чином засвідчені копії: залізничної накладної № 49337504 від 24.06.2020; приймально-здавального акту № 720 від 29.06.2020; протоколу зважування № від 23.06.2020; акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № МА-0000020; договору № У04/05-17 від 04.05.2017 надання послуг зважування та перевірки ваги вантажу; договору оренди майна №б/н від 03.05.2017; технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) вагонні №0235 станції «Рубежное»; інструкції експлуатації ваги вагонні тензометричні «УВК-ВС2» з.н. 1027-01; копію вироку від по справі №235/2253/19 (провадження №1-кп/235/479/19) від 12.06.2019 року.

Позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву з додатками, в якій заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Зокрема, вказує, що твердження відповідача відносно того, що комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020 не є належним доказом по справі не відповідає дійсності та не підтверджується належними і допустимими доказами, адже він складений у відповідності до положень Статуту залізниць України та пункту 10 «Правил складання актів», підписаний трьома працівниками залізниці: заступником начальника станції Ветошко Д.В., робітниками станції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є комерційними агентами та мають право на підписання комерційних актів відповідно до наказу №119/ДС від 14.01.2020 року. Щодо інших заперечень, викладених у відзиві, позивач зазначає наступне: щодо норми природної втрати вантажу - відповідно до Правил видачі вантажу, норма природної втрати застосовується у випадку втрати вантажу та має чіткий розмір в залежності від маси і роду вантажу. В даному випадку - 0,5% від маси 65550 кг складає 327,75 кг, а не як зазначає відповідач 400 кг. - 600 кг; щодо похибки ваг - згідно з доданим до відзиву Технічним паспортом ЗВВТ та інструкцією з експлуатації, похибки зважування складають: 100 кг при масі від 25 до 100 тон (інструкція) або 1,5 при масі від 25 до 100 тон (технічний паспорт), а не як зазначає відповідач 655 кг - 1311 кг; відповідно до п.10 Правил приймання вантажів, із зупинкою і розчіпленням вагонів метали всіх найменувань і лом кольорових металів, перевозяться навалом; щодо запрошення відповідача як вантажовідправника до участі в складенні комерційного акту, то така процедура не передбачена Статутом залізниць України та Правилами складання актів; щодо доданих до позовної заяви фотознімків вагону останні зроблені засобами промислового відеоспостереження станції Покровськ 28.06.2020 о 12 год. 54 хв. та мають інформативний характер, на додаткове підтвердження викладених у комерційному акті обставин.

Підставність своїх заперечень позивач нормативно обґрунтовує посиланням на ст.ст.23, 24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п.2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, ст.ст.236, 46, 166 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження зазначених у відповіді на відзив обставин позивач надав суду належним чином засвідчену копію наказу №119/ДС від 14.01.2020 року.

В доповнення відповіді на відзив, позивач надав до суду також пояснення з додатками, в яких заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо норми природної втрати та похибки ваг, та зазначив, що природна втрата вантажу складає 0,5% від маси нетто 65550 кг, що складає 327,75 кг, а згідно до Технічного паспорту ЗВВТ та керівництву з експлуатації похибки зважування складають: 100 кг при масі від 25 до 100 тон (керівництво) або 1,5 (75 кг) при масі від 25 до 100 тон (технічний паспорт). За таких обставин, як на думку позивача, навіть з урахуванням норми природної втрати та максимальною похибкою ваг, максимальна різниця вантажу не може перевищувати 427,75 кг, однак згідно комерційного акту невідповідність маси вантажу складає 1000 кг.

Позивач у своїх поясненнях на підтвердження повноважень осіб,ч що підписали комерційний акт надав належним чином засвідчені копії штатного розпису СП «Станція Покровськ» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» та довідку заступника начальника СП «Станція Покровськ» №844 від 29.08.2018 р.

Також на підтвердження своїх вимог позивач надав суду належним чином засвідчену копію акту загальної форми №1302 від 28.06.2020.

Заперечень на відповідь на відзив від відповідача до суду не надходило.

Виклад обставин справи, встановлених судом

У червні 2020 року зі станції Рубежное Донецької залізниці ТОВ «АВ Трейд Груп» на підставі залізничної накладної №49337504 у вагоні №60347010 відправило вантаж лом чорних металів на станцію Роя Донецької залізниці на адресу ТОВ «Електросталь-Курахове».

Під час оформлення залізничної накладної №49337504 у вагоні №60347010 вантажовідправником вказано маса вантажу 65550 кг. Відповідно до розділів 26 та 28 вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником шляхом зважування на електронних вагах, заводський № ТОВ «Компанія Максімет» УВК-ВК 2 №100.501, остання державна повірка яких здійснена 29.04.2020 згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ).

Правильність внесених відомостей до залізничної накладної №49337504 підтвердив своїм підписом представник відправника у розділі 55 відповідної накладної шляхом накладення Електронного цифрового підпису майстер ОСОБА_4 .

28.06.2020 на попутній станції Покровськ Донецької залізниці складено акти загальної форми №35420 від 28.06.2020 об 01:45, відповідно до якого у вагоні №60347010 виявлено невідповідність маси вантажу, вказаної у перевізних документах менше на 3800 кг, вагон відчеплено та направлено на статичні ваги станції для контрольного зважування; №1302 від 28.06.2020 об 14:00, відповідно до якого, за наслідками контрольного зважування, у вагоні №60347010 виявлено невідповідність маси вантажу, вказаної у перевізних документах менше на 1000кг.

В подальшому на попутній станції Покровськ Донецької залізниці складений комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020, відповідно до розділу «Д» якого, згідно актів загальної форми №35420, №696 від 28.06.2020 комісією у складі: робітники станції ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , зам ДС ОСОБА_6 проведена перевірка маси вантажу у вагоні. В документі зазначено: брутто відсутнє, тара з ПД 23450 кг, нетто 65550 кг. При подаванні вагона із зупинкою і розчепленням на 150 т статичні ваги станції, повірені 21.01.2020р виявлено: фактична маса брутто вагона склала 88000 кг, тара вагона з ПД 23450 кг, нетто 64550 кг, що менше документу на 1000 кг. В документі зазначено: лом завантажений нижче рівня бортів від 50 до 150мм. Нанесена захисне маркування вапном по всій поверхні вантажу. Фактично поверхня вантажу на рівні бортів, вантаж пакетований, маркований вапном. Вагон бездвірний, люка закриті. Вагон у технічному стані справний. Зав. вантажним двором по штату немає.

Комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020 підписали: Зам ДС Ветошко Д.В., робітники станції ОСОБА_2 , Скакун О.І.

На підтвердження повноважень підписантів позивачем надано до суду належним чином засвідчену копію наказу начальника структурного підрозділу «Станція Покровськ» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ» №119/ДС від 14.01.2020, відповідно до якого право підпису в комерційних актах, складених на станції Покровськ згідно Статуту Залізниць України мають: Начальник станції ОСОБА_7 , або його заступники; за відсутності в штатному розпису станції Покровськ штатної одиниці - начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) - інженер станції Покровськ ОСОБА_8 ; змінні агенти комерційної станції Покровськ; змінні маневрові диспетчери станції Покровськ; за відсутністю будь-кого з призначених працівників їх обов`язки покладаються на працівників, які їх заміщують.

Зі змісту вказаного наказу, крім того, вбачається, що з ним ознайомлені, зокрема: заступник начальника станції Ветошко Д.В., комерційні агенти ОСОБА_2 , Скакун О.І.

Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ), заводський №146 (вид ЗВВТ тензометричний, модифікація ЗВВТ-150ДП), станції Покровськ Донецької залізниці, якими здійснено переважування вагону, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 10.12.2009, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 21.01.2020, огляд перевірка - 16.04.2020.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення штрафу за невірно зазначену масу вантажу вантажовідправником.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Залізнична накладна №49337504 оформлена у встановленому законом порядку та за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Положеннями статті 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Судом встановлено, що завантаження вагону №60347010 та визначення маси вантажу за залізничною накладною №49337504 здійснено вантажовідправником самостійно, таким чином, останній несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Відповідно до положень статті 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У зазначених вище випадках тарні і штучні вантажі видаються залізницею з перевіркою кількості і стану вантажу тільки у пошкоджених місцях. У разі виявлення пошкодження тари або інших обставин, що можуть привести до зміни стану вантажу, залізниця зобов`язана перевірити вантаж у пошкоджених місцях за фактурами і рахунками з розкриттям пошкоджених місць.

У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану.

Відповідно до частини 1 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З матеріалів справи вбачається, що комісійне контрольне зважування вагону №60347010 на станції Покровськ Донецької залізниці проводилось на підставі актів загальної форми №35420 від 28.06.2020, та остаточно після контрольного зважування - №696 від 28.06.2020, якими встановлено невідповідність фактичної маси вантажу вказаній відправником у перевізних документах, а отже вагон №60347010 прибув на станцію Покровськ Донецької залізниці з масою нетто менше на 1000 кг, аніж відповідачем зазначено у відповідній накладній.

Пунктом «а» частини 2 статті 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу (ч.3 ст.129 Статуту).

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

З метою засвідчення обставин щодо невірного зазначення вантажовідправником маси вантажу за залізничною накладною №49337504 у вагоні №60347010, які первісно встановлені в актах загальної форми, на станції Покровськ Донецької залізниці складений комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Таким чином, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.

Згідно з п.п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

На станції Покровськ Донецької залізниці визначення маси вантажу за залізничною накладною №49337504 здійснено шляхом зважування вагону №60347010 на 150т. статичних вагах станції Покровськ Донецької залізниці, остання державна повірка яких згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ)здійснена 21.01.2020, огляд перевірка - 16.04.2020.

У відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» вказує, що здійснювало зважування вантажу у спірному вагоні на вагах вагонних тензометричних «УВК-ВС2» заводський номер №1005-01, відповідно до договору надання послуг зважування та перевірки ваги вантажу №У04/05-17 укладеним 04.05.2017 року між ТОВ «Промислова виробнича група MET-АЛЬЯНС» та TOB «AB ТРЕЙД ГРУП». Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ), заводський №1005-01 (вид ЗВВТ тензометричний, модифікація ЗВВТ УВК-ВС2), дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 30.03.2017, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками 6 місяців, остання здійснена 29.04.2020.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» у п.26 накладної «Спосіб визначення маси вантажу» №49337504 вказано, що вага вантажу визначена «на електронних вагах Заводський № ТОВ «Компанія Максімет» УВК-ВК2 №100.501».

Наведені вище обставини свідчать, що вантажовідправник визначив масу вантажу у вагоні таким же самим способом (шляхом зважування на вагах), як і залізниця.

При цьому, відповідач вказує, що остання державна повірка вагів, на яких він здійснював зважування вагону, проведена 29.04.2020, однак посилається на технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) найменування ЗВВТ вагонні №0235, вид тензометричні, модифікація - УВК-ВС2, номер під яким ЗВВТ внесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки - У2051-14, заводський №1005-01.

Дослідивши керівництво по експлуатації УВКП.404431.005-001РЄ «Ваги вагонні тензометричні «УВК-ВС2» ТОВ «Компанія Максімет», яке також надано відповідачем, суд встановив, що в розділі «Свідоцтво про приймання» заводський номер вагів зазначено як №1005-01, тоді як у графі 14 «Результати первісної повірки вагів» та графі «Свідоцтво про ввод в експлуатацію вагів» вказано, що заводський номер вагів, які є опломбовані, є №1027-01.

Суд вбачає, що не співпадають дані як відносно маркування модифікації вагів (в накладній зазначено УВК-ВК2, в технічному паспорті та керівництві - УВК-ВС2), так і відносно їх заводського номеру ( в накладній №100.501, в технічному паспорті №1005-01, в керівництві №1005-01 та №1027-01).

З приводу невідповідності даних у накладній та технічному паспорті уповноважений представник відповідача повідомив суд, що припускає наявність помилки при внесенні вказаних даних при реєстрації засобу вимірювальної техніки залізницею, відносно інших розбіжностей відомостей не має, до власника вагів з листами щодо вказаних фактів не звертався, який номер та модифікація є вірним достеменно стверджувати не може.

Відповідно внаслідок наявності істотних суперечностей суд не приймає надані відповідачем докази на підтвердження безумовної справності вагів, на яких здійснювалось зважування під час відправлення вантажу,зокрема, щодо повірки останніх.

З претензіями до безпосереднього власника вагів ТОВ «Компанія Максімет» щодо їх роботи як на момент зважування, так і у наступному відповідач не звертався.

До ствердження відповідача, що ваги, на яких зважено вантаж вантажовідправником, відповідають вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженою Наказом Міністерства інфраструктури України 31.07.2012 № 442 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012р. за №1716/22028, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, а всі інші ваги, за допомогою яких відбувалось зважування спірних вагонів мали відношення до залізниці, суд відноситься критично, адже всі ваги, у тому числі за допомогою яких вантажовідправник здійснював зважування вантажу взяті на облік ревізором вагового господарства дирекції відповідно, як наслідок, всі зважування, так чи інакше, здійснювались на вагах, які безпосередньо мають відношення виключно до позивача, адже Статут залізниць не містить вимоги щодо використання інших, ніж прийняті до експлуатації залізницею ваг, для здійснення перевірки маси вантажу. Окрім того, факт належності вагів позивачу, за відсутності даних щодо їх несправності, не впливає на результат зважування.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акту й інших працівників залізниці поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акту.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 64 та ч. 3 ст. 65 Господарського кодексу України підприємство як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акту.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/15, а також в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.08.2019 у справі №905/2360/18, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

Як свідчать досліджені судом матеріали справи, комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020 склали та підписали: Зам ДС Ветошко Д.В., робітники станції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Щодо повноважень вказаних осіб, які підписали комерційний акт, суд зазначає наступне: заступник начальника станції Ветошко Д.В є підписантом, повноваження якого не потребують додаткових доказів - він має повноваження на підписання комерційних актів за посадою - в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів. Повноваження робітників станції - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підписання комерційних актів підтверджуються наявним у справі наказом начальника структурного підрозділу «Станція Покровськ» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ» №119/ДС від 14.01.2020, відповідно до якого комерційні агенти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають право підпису в комерційних актах, складених на станції Покровськ згідно Статуту Залізниць України.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» комерційного акту зазначено, що завідуючий вантажним двором за штатним розкладом відсутній.

Факт відсутності посади начальника вантажного двору підтверджується наданими позивачем належним чином засвідченою копією штатного розпису СП «Станція Покровськ» РФ «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

Відповідачем не надано доказів, які б вказували на наявність у штатному розписі по станції Покровськ Донецької залізниці посади начальника вантажного двору.

Крім того, згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний заступником начальника станції Покровськ Донецької залізниці, отже своїм підписом зазначена посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини, зокрема, відсутність за штатним розписом станції посади начальника вантажного двору.

Суд відзначає, що спірний комерційний акт правомірно не містить підпису начальника вантажного двору внаслідок відсутності у штатному розписі станції Покровськ Донецької залізниці такої посади.

Враховучи, що комерційний акт №482004/277/57 від 28.06.2020 складений та підписаний з додержанням вимоги трьох підписів особами, повноваження яких підтверджені матеріалами справи, суд вважає його таким, що за своєю формою та змістом відповідає п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002. та положенням Статуту залізниць України (ст. 129 Статуту), внаслідок чого приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним та допустимим доказом комерційним актом №482004/277/57 від 28.06.2020, який є підставою для покладання на вантажовідправника відповідальності, передбаченої статтею 122 Статуту залізниць України.

Щодо твердження відповідача про наявність природної втрати маси вантажу при перевезенні, яку позивач не врахував при складанні відповідного акту, суд зазначає наступне.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить, зокрема, 0,5% маси всіх інших вантажів.

Норма природної втрати не вираховується з обсягу вантажу, метою її визначення є встановлення розміру можливої такої втрати у співвідношенні, у випадку,що розглядається, з розміром виявленої розбіжності.

Так, за накладною №49337504 0,5% від маси вантажу складає 327,75 кг, у зв`язку з чим виявлена розбіжність в масі вантажу у розмірі 1000 кг перевищує норму та виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, а тому твердження відповідача про необхідність врахування природної втрати вантажу є таким, що не відповідає дійсності.

Ствердження відповідача, що наявність похибки вагів є істотною обставиною, що впливає на розмір встановленої розбіжності, належними доказами у справі не підтверджується, зокрема, похибка вагів, які використовувала залізниця на обсязі 25т-100т складає 1е, де е - це умовна величина, виражена в одиницях маси та призначена для розрахунку похибки ваг, що, за ствердженням представника позивача, складає 100кг, як наслідок у будь-якому випадку похибка на масі вантажу 65550кг не може бути більшою ніж розмір встановленої розбіжності в 1000кг.

Твердження відповідача про вірогідне розкрадання вагону №60347010, не підтверджується матеріалами справи, оскільки вантаж по всій площі маркований вапном, поверхня вантажу на рівні бортів. Відомостей про порушення захисного маркірування вапном матеріали справи, звернення до відповідача контрагентів з приводу недостачі обсягу поставленого металобрухту, матеріали справи не містять. Тому, думку суду, таке твердження відповідача є суто припущенням.

Статут залізниць України та Правила складання актів не передбачають обов`язкової участі представника вантажовідправника при комісійному зважуванні вагону, а отже посилання на відсутність запрошення відповідача для проведення контрольного зважування та для огляду вагону з вантажем, з метою виключення факту розкрадання вагону, суд не приймає до уваги.

Щодо заперечень відповідача відносно фотографій, наданих позивачем до позовної заяви, суд повністю з ним погоджуються, оскільки дійсно фотографії не містять відомостей, які б достеменно дали можливість стверджувати, коли, де вони зроблені та що конкретно вони підтверджують, відсутні дані щодо можливості ототожнення фото з номером вагону до фото з вантажем тощо.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 за №644, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Провізна плата за перевезення вантажу у вагоні №60347010 відповідно до розділу 31 залізничної накладної №49337504 складає 17006,00 грн.

Згідно з приписами статей 118, 122 Статуту залізниць України, заявлений штраф у п`ятикратному розмірі від провізної плати становить 85030,00 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, заявлений позивачем, суд встановив, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним.

З огляду на викладене, вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 85030,00 грн за накладною №49337504 є правомірними, задовольняються судом.

У своєму відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» зазначає про погіршення фінансового стану підприємства у зв`язку із введенням карантину на всій території України з посиланням на положення ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України відповідно до яких суд має право зменшити розмір санкцій, що підлягають стягненню зі сторони.

У відзиві на позову заяву відповідач обмежився посиланням на факт можливості застосування судом ст. 233 ГК України, однак письмово не заявив відповідне клопотання про зменшення розміру штрафу та не надав доказів на підтвердження того, що розмір нарахованого штрафу є надмірним.

Одночасно усне клопотання про зменшення суми штрафу до 1 провізної плати заявлене уповноваженим представником відповідача безпосередньо у судовому засіданні.

В обґрунтування вказаного клопотання останній посилається на відсутність у залізниці збитків внаслідок порушення позивача, надмірний розмір штрафу, введення на території країни карантинних заходів направлених на боротьбу с хворобою коронавирусною інфекцією COVID-19, що істотно вплинули на господарську діяльність позивача, на підприємстві на 50% скорочено штат працівників, значно зменшились продаж та доход підприємства. Крім того, просить прийняти до уваги, що перевезення відбулось у червні 2020 року та відповідач не мав можливість своєчасно звернутись до власника вагів з вимогами щодо визначення їх стану та вірогідності помилкового визначення ваги, позбавлений на право вимоги щодо відшкодування штрафу з боку останнього. Крім того, невірно зазначена маса вантажу була в бік зменшення, що у будь-якому випадку не могло спричинити порушення правил безпеки на транспорті.

Уповноважений представник позивача заперечує проти задоволення вказаного клопотання, оскільки нарахований позивачем штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати встановлений Статутом залізниць України, який затверджено відповідною постановою Кабінету Міністрів України, та не підлягає зменшенню.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства фінансових звітів, довідок про наявність заборгованості перед контрагентами та працівниками, за комунальними платежами, з орендної плати тощо.

Ствердження відповідача, що на підприємстві на 50% скорочено штат працівників, значно зменшились продаж та доход підприємства, не доведено належними та допустимими доказами наказами про скорочення штату, довідками про обсяг продажу та отриманого прибутку.

Також не доведеним є обсяг та істотність впливу введення на території країни карантинних заходів направлених на боротьбу с хворобою коронавірусною інфекцією COVID-19 саме для господарської діяльності відповідача.

Одночасно, наявність факту незадовільного фінансового стану підприємства як такого не є безумовною обставиною для зменшення штрафу, оскільки відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, вказана правова норма встановлює, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Факт того, що перевезення відбулось у червні 2020 року, ніяким чином не позбавляло відповідача права звернутись до власника вагів з вимогами щодо визначення їх стану на момент здійснення перевезення після отримання позову,що, за ствердженням відповідача, зроблено не було.

Посилання, що невірно зазначена маса вантажу була в бік зменшення, що у будь-якому випадку не могло спричинити порушення правил безпеки на транспорті, не є обставиною, що має істотне значення у розумінні ст.551 Цивільного кодексу України.

Приписи ст.233 Господарського кодексу та ст. 551 Цивільного кодексу України обумовлюють можливість зменшення неустойки за рішенням суду з обов`язковим встановленням факту того, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великими порівняно із збитками кредитора, розмір неустойки значно перевищує розмір збитків відповідно.

В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. При застосуванні вказаних норм поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися у кожному конкретному випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Окрім того, вказані норми не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду і визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

З цього приводу суд зазначає, що, як було вказано вище, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, тому, в процесуальні обов`язки позивача щодо стягнення штрафу входить доведення факту та обставин правопорушення з боку відповідача, без необхідності доведення збитків.

Фактично, позивачу, звертаючись до суду з позовом про стягнення штрафу за неправильно визначену масу вантажу, достатньо надати суду докази факту такої невідповідності.

Проте, звертаючись з клопотанням про зменшення суми штрафу за ст. 233 ГК України, саме відповідач повинен довести наявність обставин, які зумовлюють застосування зазначеної норми, а саме надмірність штрафу у порівнянні із збитками. Суд позбавлений права самостійно, без належних доказів робити висновки щодо наявності або відсутності збитків та застосовувати ст. 233 ГК України.

У клопотанні відповідач обмежився посиланням на факт можливості застосування судом ст. 233 ГК України, докази на підтвердження того, що розмір нарахованого штрафу є надмірним не надав.

Нарахований позивачем штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати встановлений Статутом залізниць України, який затверджено відповідною постановою Кабінету Міністрів України, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави вважати його надмірно великим у порівняні з допущеним відповідачем правопорушенням, його розмір встановлений законодавчо.

Суд, застосовуючи ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості правових висновків Верховного Суду, в розгляді клопотання відповідача про зменшення суми штрафу базується на висновках, зроблених у Постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, за якими у даному випадку санкція не є договірною, а випливає з зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу, що підлягає сплаті незалежно від збитків, що унеможливлює зменшення штрафу за ст.233 ГК України.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання про зменшення штрафу та задовольняє позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 85030,00 грн в повному обсязі.

Щодо посилань відповідача на неотримання ним позовної заяви, які викладені у відзиві, суд зазначає, що згідно опису вкладення до поштового відправлення №634 від 25.09.2020, що міститься в матеріалах справи, позивачем направлено копію позовної заяви з додатками Товариству з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» на адресу: 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 16, що відповідає відомостям, які містяться в матеріалах позовної заяви та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації, яка міститься на офіційному вебсайті АТ «Укрпошта», поштове відправлення №634 було доставлено до точки видачі у м.Краматорськ 26.09.2020 та повернуто за зворотною адресою 12.10.2020, а отже не отримано відповідачем.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» про стягнення 85030,00 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ Трейд Груп» (адреса місцезнаходження: 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 16; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (адреса місцезнаходження: 84400, Донецька обл., місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; ) штраф у розмірі 85030,00 грн, судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 02.02.2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова