УХВАЛА

м. Київ

05.02.2021Справа № 910/12243/19
Суддя Мудрий С.М., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгенія Станіславовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника до виконання зобов`язань за наказом у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Норлент компані"

до приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз"

про стягнення коштів в розмірі 2 474 335,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Норлент компані" до приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" стягнення коштів в розмірі 2 474 335,78 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2019, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 р. та постановою Касаційного Господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2020, позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" (03061, м. Київ, вул. Суздальська, буд. 13, ідентифікаційний код 24937036) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Норлент компані" (03061, м. Київ, вул. Суздальська, буд. 13, адреса для листування: 01042, м. Київ, вул. Дарвіна, 5, оф. 10, ідентифікаційний код 41199975) кошти в сумі 2 474 335 (два мільйони чотириста сімдесят чотири тисячі триста тридцять п`ять) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 37 115 (тридцять сім тисяч сто п`ятнадцять) грн. 04 коп.

11.06.2020 року на виконання рішення суду видано наказ.

23.12.2020 приватне акціонерне товариство "Укрбудтрансгаз" звернулось до суду із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі №910/12243/19 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2021 (суддя Гулевець О.В.) відкрито провадження за нововиявленими обставинами за заявою Приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі №910/12243/19. Розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 16.02.2021 року.

03.02.2020 року до Господарського суду міста Києва від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Євгенія Станіславовича надійшло подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за наказом Господарського суду міста Києва у справі №910/12243/19 від 11.06.2020 року, виданим на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2019 року в якому просить суд: тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон керівника боржника - юридичної особи приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз", ідентифікаційний код 24937036 - громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на юридичну особу - приватне акціонерне товариство "Укрбудтрансгаз", ідентифікаційний код 24937036 за наказом Господарського суду м. Києва у справі №910/12243/19 від 11.06.2020 року виданим на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2019 року у справі №910/12243/19.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження поміж іншого має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 337 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Отже, стаття 337 Господарського процесуального кодексу України не містить можливість обмеження у праві виїзду за межі України саме керівника боржника.

В листі Міністерства юстиції України від 26.12.2008 "Щодо практики застосування норм права у випадку колізії", який носить інформаційний характер, зазначено, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Стаття 7 цього Закону кожному гарантує захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 та "Лавентс проти Латвії" від 07.11.2002).

Одночасно, поряд з цим, суд зазначає, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При цьому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч. 3).

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 (набув чинності для України 26.03.1976) передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

У справі "Гочев проти Болгарії" від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Проте, суд враховуючи вищезазначені обставини вважає, що в даному випадку таке обмеження не відповідає всім вказаним критеріям.

Так, боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 11.06.2020 у справі № 910/122434/19 є юридична особа - приватне акціонерне товариство "Укрбудтрансгаз".

У поданні приватний виконавець просить суд обмежити у праві виїзду за межі України керівника приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" - ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що керівник приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" ОСОБА_1 не є фізичною особою - боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/12243/19.

Таким чином, суд не вправі застосувати до такої особи виключний захід забезпечення виконання судового рішення - обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Євгенія Станіславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника - приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" - ОСОБА_1 у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 234, 337Господарського процесуального кодексу України , суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Д`яченка Євгенія Станіславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника - приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" - ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за наказом Господарського суду міста Києва у справі №910/12243/19 від 11.06.2020 року, виданим на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2019 року.

2. Повідомити учасників справи, що інформація по справі, що розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/fair/.

3. Повідомити учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, що ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. Повідомити учасників справи, відповідно ч. 1 ст. 255 ГПК України, ухвала про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України підлягає оскарженню.

Суддя С.М. Мудрий