РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2021Справа № 910/16841/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Коваленка Юрія Володимировича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни, м. Київ

про стягнення 54 261,78 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Коваленко Юрій Володимирович (далі - ФОП Коваленко Ю.В./позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни (далі - ФОП Юшта А.В./відповідач) про стягнення 54 261,78 грн, у тому числі: 10 000,00 грн - боргу з орендної плати та 44 261,78 грн - заборгованості по сплаті внесків по утриманню будинків та прибудинкових територій, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди нерухомого майна б/н від 15.08.2013.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.11.2020 позовну заяву ФОП Коваленка Ю.В. залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

07.12.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.12.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ФОП Юшта А.В. заперечила проти задоволення позову, зокрема, стверджуючи про відсутність заборгованості перед позивачем.

Крім того, 05.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки спір, на думку ФОП Юшти А.В., не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Розглянувши заяву ФОП Юшти А.В. про закриття провадження у справі, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на таке.

Обґрунтовуючи заяву про закриття провадження у справі, ФОП Юшта А.В. зазначає, що договір оренди нерухомого майна б/н від 15.08.2013 укладено між фізичними особами Коваленко Ю.В. та Юштою А.В., а тому спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства на підставі п. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Як вбачається з позовних матеріалів, договір оренди нерухомого майна б/н від 15.08.2013 укладено між фізичними особами Коваленко Ю.В. та Юштою А.В.

Водночас, в подальшому, до цього договору укладено додаткову угоду від 21.08.2019, яка підписана Фізичною особою-підприємцем Коваленко Ю.В. та Фізичною особою-підприємцем Юштою А.В.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що договір оренди нерухомого майна від 15.08.2013 та додаткова угода до нього, укладені між сторонами для ведення підприємницької діяльності, а позов мотивовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення орендної плати та сплати комунальних послуг, при цьому додаткова угода підписана сторонами як фізичними особами-підприємцями. Тобто, між сторонами існували правовідносини, які притаманні господарській діяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спір у цій справі за характером правовідносин підлягає вирішенню в господарських судах, що має наслідком відмову у задоволенні заяви про закриття провадження у справі.

18.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ФОП Коваленко Ю.В. надав заперечення на доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна б/н, відповідно до якого позивач зобов`язався передати у платне користування нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Радунська, буд. 2/18, а відповідач зобов`язався прийняти та належним чином користуватися приміщенням, сплачувати орендну плату та відшкодовувати комунальні та інші платежі у встановленому договором оренди порядку.

Згідно п. 3.3. договору орендар компенсує орендодавцю вартість фактично використаних комунальних послуг, які відносяться до об`єкту нерухомості, та які оплачуються орендодавцем по окремим договором з відповідними підприємствами по встановленим тарифам, а також витрати орендодавця по оплаті послуг технічного обслуговування інженерного обладнання. Вартість цієї компенсації не входить до складу орендної плати за користування об`єктом нерухомості відповідно до умов договору, та оплачуються орендарем окремо, на підставі рахунків, наданих орендодавцем.

21.08.2019 між сторонами підписано додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 15.08.2013, якою сторони погодили, що договір діє з 01.09.2019 по 01.09.2020, а також визначили, що орендна плата за серпень 2020 року складає 10 000,00 грн.

За твердженням позивача, відповідач в порушення умов додаткової угоди від 21.08.2019 орендну оплату за серпень 2020 року у розмірі 10 000,00 грн не здійснив, внаслідок чого у нього творилась заборгованість в цій сумі.

Також, сторони не заперечують, що договір оренди нерухомого майна з урахуванням додаткової угоди від 21.08.2019 припинив свою дію 01.09.2020.

Відтак, ФОП Коваленко Ю.В. звернувся до суду з цим позовом до ФОП Юшти А.В. про стягнення заборгованості з орендної плати за серпень 2020 року у сумі 10 000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача борг по сплаті вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 44 261,78 грн. Зокрема, на підтвердження наявності заборгованості в цій сумі, позивачем надано суду рахунок на оплату внесків та інших платежів за серпень 2020 року на суму 44 261,78 грн.

За твердженням позивача ця заборгованість утворилась за період з 2018 року по 2020 рік, у зв`язку із неналежним виконанням ФОП Юштою А.В. своїх зобов`язань з оплати цих платежів.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна від 15.08.2013 з урахуванням додаткової угоди від 21.08.2019.

Так, в додатковій угоді від 21.08.2019 сторони погодили, що орендна плата за серпень 2020 року складатиме 10 000,00 грн, при цьому сторони визначили, що договір оренди діє до 01.09.2020.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за додатковою угодою не виконав, орендну плату у сумі 10 000,00 грн за серпень 2020 року не здійснив.

Крім того, у відповідача існує заборгованість по сплаті вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 44 261,78 грн, що підтверджується рахунком на сплату внесків та інших платежів за серпень 2020 року.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження здійснення оплати вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території за серпень 2020 року, а також не надано доказів на підтвердження здійснення орендної плати в сумі 10 000,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, сторони погодили, що договір оренди нерухомого майна з урахуванням додаткової угоди діяв до 01.09.2020. При цьому, сторонами не заперечується той факт, що договір оренди припинив свою дію, а орендоване нерухоме майно повернуто відповідачем позивачу за актом приймання-передачі від 01.09.2020, при цьому матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості ФОП Юшти А.В. перед ФОП Коваленко Ю.В. з орендної плати та вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, оскільки відповідачем не спростовані обставини, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком стягнення з ФОП Юшти А.В. заборгованості з орендних платежів у розмірі 10 000,00 грн та вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території у сумі 44 261,78 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Коваленка Юрія Володимировича задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Коваленка Юрія Володимировича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість по орендній платі у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп., заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 44 261 (сорок чотири тисячі двісті шістдесят одна) грн 78 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук