ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" лютого 2021 р. Справа № 911/3350/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло", 01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 67-Б

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Райдужний-3", 08720, Київська область, Обухівський район, місто Українка, вулиця Київська, будинок 3

про стягнення 23 790,53 грн за договором № 01/12-16 від 01.12.2016

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" звернулось до господарського суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Райдужний-3" з урахуванням позовної заяви (в новій редакції) від 08.12.2020 про стягнення з відповідача 23 790,53грн заборгованості, з яких 7 781,63 грн пеня, 5 036,95 грн 3% річних та 10 971,95 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов Договору № 01/12-16 від 01.12.2016 в частині компенсації у визначений договором строк вартості електричної енергії, що безпосередньо споживалась власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку, який знаходиться за адресою вул. Київська, 1, в м. Українка Київської область, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Звертаючись із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Керуючись пунктом 1 частини п`ятої статті 12, частиною першою статті 247, частиною першою статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу надати суду заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та відзиву на позовну заяву.

11 січня 2021 року від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Райдужний-3" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач мотивуючи свої заперечення щодо заявлених позовних вимог стверджує, що оскільки значна кількість квартир у будинку належала та належить ТОВ "Київщина-Житло", а також афільованим до нього компаніям ТОВ "Трейдом" і ТОВ "КУА "Стокмастер", котрі здавались в оренду, були злісними неплатниками комунальних послуг, у тому числі і оплати за спожиту електричну енергію, що унеможливлювало своєчасну сплату компенсації за спожиту електроенергію ОСББ "Райдужний-3", як колективного споживача. Також відповідач зазначив, що звернення позивача з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних перевищує термін позовної даності у три роки, що відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (Сторона-1) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Райдужний-3" (Сторона-2) укладено договір № 01/12-16 про те, що в період проведення організаційних заходів, пов`язаних з укладанням власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку, який знаходиться за адресою: вул. Київська, 3 в м. Українка, Обухівського району Київської області (надалі "багатоквартирний будинок"), прямих договорів з електропостачальною організацією, починаючи з дня підписання цього Договору, Сторона-2 зобов`язується компенсувати вартість електричної енергії, що безпосередньо споживається власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку Стороні-1, яка є Замовником будівництва багатоповерхового будинку та є споживачем електричної енергії на підставі договору, укладеного з постачальником ПАТ "Київобленерго" (пункт 1.1 Договору).

Предметом цього Договору не є постачання чи продаж будь-яких товарів, або надання послуг будь-якою з сторін Договору іншій стороні. Предметом цього Договору також не є здійснення будь-якої зі сторін Договору діяльності, метою якої є отримання прибутків. Компенсації за цим Договором підлягають лише фактичні витрати за спожиту електричну енергію без будь-яких націнок (пункт 1.2 Договору).

Порядок розрахунку витрат, що підлягають компенсації та порядок оплати обумовлені сторонами наступним чином:

- облік обсягу електричної енергії використаної власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку здійснюється за даними встановлених електролічильників NIK2303LAPK1Т 2015 р. N 0271633 (коефіцієнт трансформації 60, ТТ 300/5) та NIK2303LAPK1T 2015 р. N 7852652 (коефіцієнт трансформації 60, ТТ 300/5), а для систем протипожежної безпеки та вентиляції NIK2301AП1В 5-100 А 2015 р. № 7657516 та NIK2301АП1В 5-100 А 2015 р. № НОМЕР_1 (пункт 2.1);

- показання електролічильників в момент підписання цього Договору: № 0271633: 622,61; № 7852652: 2,89; № 7657516: 216,0; № 7657511: 130,0 (пункт 2.2);

- кожного 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, представник Сторони-1 фіксує показання електролічильників. Обсяг використаної власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку протягом розрахункового місяця електроенергії встановлюється як різниця між зафіксованими поточними показаннями електролічильників і попередніми (у попередньому місяці) зафіксованими показаннями електролічильників (пункт 2.3);

- компенсації підлягають витрати Сторони-1 на оплату спожитої електроенергії за цінами організації-постачальника (на підставі отриманих Стороною-1 рахунків від постачальника електроенергії) в обсязі, встановленому відповідно до п.п. 2.3. цього Договору (пункт 2.4);

- до 5 (п`ятого) числа кожного місяця Сторона-1 виставляє Стороні-2 рахунок, в якому вказується сума компенсації витрат Сторони-1 за попередній місяць, розрахована відповідно до п. 2.3., 2.4. цього Договору (пункт 2.5);

- Сторона-2 компенсує Стороні-1 вартість спожитої електричної енергії, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним/розрахунковим, шляхом сплати зазначеної у рахунку суми коштів на поточний рахунок Сторони-1, зазначений в Договорі (пункт 2.6);

- до 10 (десятого) числа, місяця наступного за звітним, Сторони підписують акт, в якому фіксують обсяг спожитої власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку електричної енергії та суму компенсації витрат Сторони-1 за звітний місяць (пункт 2.7).

Відповідно до умов договору Сторона-2 (ОСББ "Райдужний-3") бере на себе обов`язок своєчасно здійснювати плату за відшкодування витрат пов`язаних з використанням електричної енергії у обсягах та у строки, що встановлені цим Договором.

Цей Договір укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення. Строк дії Договору може бути скорочений, або продовжений за згодою сторін, про що сторонами укладається додаткова угода (пункти 7.1, 7.2 Договору).

Між сторонами 27.12.2019 підписано Додаткову угоду № 3 до Договору № 01/12-16 від 01.12.2016, якою погоджено внести змін до пункту 7.1 Договору, а саме дію Договору продовжено до 31.12.2020 включно.

Позивач зазначає, що протягом строку дії Договору відповідач несвоєчасно здійснював оплату компенсації фактичних витрат за спожиту електричну енергію власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку, чим порушив взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного внесення обумовлених Договором платежів на відшкодування витрат, пов`язаних з використанням електроенергії.

Так, на виконання умов Договору, в період з лютого 2017 року по квітень 2020 року між сторонами підписано акти, в яких зафіксовані обсяги спожитої власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку електроенергії та суми компенсації витрат позивача за вказані місяці, що були несвоєчасно оплачені відповідачем.

В підтвердження надання послуг позивач надав суду акти виконання договору від 01.12.2016 № 01/12-16: № 3 від 28.02.2017, № 4 від 31.03.2017, № 5 від 30.04.2017, № 6 від 31.05.2017, № 7 від 30.06.2017, № 8 від 25.07.2017, № 9 28.08.2017, № 10 від 25.09.2017, № 11 від 26.10.2017, № 12 від 15.11.2017, № 13 від 24.12.2017, № 14 від 23.01.2018, № 15 від 21.02.2018, № 16 від 23.03.2018, № 17 від 23.04.2018, № 18 від 23.05.2018, № 19 від 23.06.2018, № 20 від 23.07.2018, № 21 від 27.08.2018, № 22 від 26.09.2018, № 23 від 25.10.2018, № 24 від 26.11.2018, № 25 від 26.12.2018, № 1 від 28.01.2019, № 2 від 28.02.2019, № 3 від 28.03.2019, № 4 від 30.04.2019, № 5 від 31.05.2019, № 6 від 27.06.2019, № 7 від 25.07.2019, № 8 від 27.08.2019, № 9 від 25.09.2019, № 10 від 22.10.2019, № 11 від 25.11.2019, № 12 від 23.12.2019, № 1 від 30.01.2020, № 2 від 28.02.2020, № 3 від 27.03.2020, № 4 від 27.04.2020. Долучені акти підписані сторонами та завірені їх печатками.

Позивач у позові, посилаючись на несвоєчасний розрахунок відповідача за надані послуги, просить стягнути з останнього 7 781,63 грн пені, 5 036,95 грн 3% річних та 10 971,95 грн інфляційних втрат.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання.

За загальним положенням цивільного законодавства зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зазначені положення викладені і в статті193 Господарського кодексу України.

З поданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що останнім не заперечується сам факт несвоєчасної сплати компенсації за спожиту електричну енергію ОСББ "Райдужний-3", водночас на спростування вказаних обставин зазначається, що значна кількість квартир у будинку належала та належить ТОВ "Київщина-Житло", а також афільованим до нього компаніям ТОВ "Трейдом" і ТОВ "КУА "Стокмастер", котрі мають заборгованість по сплаті комунальних послуг, у тому числі і з оплати за спожиту електричну енергію, що унеможливлювало своєчасну сплату компенсації за спожиту електроенергію ОСББ "Райдужний-3".

Однак заперечення стосовно того, що несвоєчасна оплата компенсації за спожиту електроенергію спричинена неплатниками квартир, котрі перебували та перебувають у власності самого позивача, судом відхиляються з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону.

Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Управління багатоквартирним будинком ОСББ згідно Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" здійснюється через свої органи управління. Частиною другою статті 12 даного Закону передбачено, що за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Положеннями Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено права і обов`язки об`єднання, зокрема, об`єднання має право на укладання договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір № 01/12-16 від 01.12.2016 укладений між ТОВ "Київщина-Житло" та ОСББ "Райдужний-3", що став підставою виникнення господарських правовідносин між сторонами.

Згідно з абзацами 4 та 5 частини першої статті 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

У зв`язку з наведеним посилання відповідача на несвоєчасну оплату співвласниками за спожиту електричну енергію в розрізі положень абзаців 4 та 5 частини першої статті 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" не впливають та не обмежують ОСББ "Райдужний-3" у можливості виконувати свої договірні зобов`язання з компенсації вартості електричної енергії, котрі покладено на об`єднання, а не співвласників.

Пунктом 3.4.2 Договору саме на ОСББ покладено обов`язок здійснювати плату за відшкодування витрат, пов`язаних з використанням електричної енергії у обсягах та у строки, що встановлені цим Договором.

Як передбачено частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач несвоєчасно здійснював протягом строку дії Договору оплату компенсації фактичних витрат за спожиту електричну енергію власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку, допустивши прострочення, що підтверджується інформацією про надходження коштів на рахунки ТОВ "Київщина-Житло" відкриті в АТ Ощадбанк за період з 28.02.2017 по 07.05.2020, а також таблицею розрахунків по Договору № 01/12-16 від 01.12.2016 (контрагент ОСББ "Райдужний-3") та відповідачем не спростовано під час розгляду справи.

Оскільки зобов`язання відповідача з компенсації вартості спожитої електроенергії власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку виконані не у встановлений пунктом 2.6 Договору строк, - не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним/розрахунковим, то відповідач є таким, що допустив порушення умов, визначених Договором (неналежне виконання зобов`язання).

В пункті 3.1.2 Договору сторони узгодили, що у разі несвоєчасного внесення Стороною-2 обумовлених даним Договором платежів на відшкодування витрат пов`язаних з використанням електричної енергії, Сторона-1 має право стягувати зі Сторони-2 неустойку (штраф, пеню) згідно з чинним законодавством.

У зв`язку з простроченням відповідачем платежів позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 781,63 грн пені, нарахованої за період з 11.11.2019 по 26.04.2020.

Так, статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини шостої статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону.

Зважаючи на дату, з якої позивачем розпочато нарахування пені, суд дійшов висновку, що пеня розрахована позивачем за прострочення компенсації вартості спожитої електроенергії власниками квартир та управителем багатоквартирного будинку за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року, суми компенсації яких відображені в актах виконання договору від 01.12.2016 № 01/12-16, а саме: № 10 від 22.10.2019, № 11 від 25.11.2019, № 12 від 23.12.2019, № 1 від 30.01.2020, № 2 від 28.02.2020, № 3 від 27.03.2020.

Відповідачем розрахунок позивача не спростовано, контрозрахунок не подано.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, наведений в Додатку № 8 до позовної заяви (в новій редакції) від 08.12.2020, судом встановлено, що позивачем невірно визначено періоди нарахування пені з урахуванням часткових платежів, а також при розрахунку не враховано суми часткових компенсацій.

У зв`язку з чим за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" судом здійснено перерахунок пені по кожному акту за зобов`язаннями з жовтня 2019 року по березень 2020 року окремо в межах періодів, визначених позивачем в його розрахунку, за виключенням днів часткової компенсації витрат за електричну енергію та на суми з урахуванням сум часткових компенсацій за період, та встановлено, що загальна сума пені складає 3 978,07 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5 036,95 грн 3% річних та 10 971,95грн інфляційних втрат, розрахунки яких здійснено позивачем за період з 11.03.2017 по 26.04.2020.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки судом встановлено порушення відповідачем виконання своїх зобов`язань за Договором № 01/12-16 від 01.12.2016, то заявлені позивачем вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними.

Разом із тим, відповідачем у відзиві заявлено позовну давність до стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідач зазначає, що визначений позивачем період нарахування з 11.03.2017 по 26.04.2020 перевищує термін позовної давності в 3 роки, які передували подачі позову.

Суд, розглянувши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, зазначає наступне.

Главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі №642/493/17-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 19.11.2020 (згідно штемпеля канцелярії суду), розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено ним за період починаючи з 11.03.2017 по 26.04.2020, що вказує про сплив позовної давності заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних, розрахованих за період з 11.03.2017 по 18.11.2017.

ТОВ "Київщина-Житло" має право на нарахування 3% річних та інфляційних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором № 01/12-16 від 01.12.2016 в межах загального строку позовної давності шляхом зворотного відрахунку трьох років від дати звернення з позовом, тобто має право на нарахування 3% річних за період з 19.11.2017 по 19.11.2020 та інфляційних нарахувань за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року.

Враховуючи викладене в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань із лютого 2017 року по жовтень 2017 та 3% річних року за період з 11.03.2017 по 21.11.2017 слід відмовити з підстав спливу позовної давності.

Виходячи з того, що позивач просив стягнути інфляційні нарахування за період з березня 2017 року по лютий 2020 року, а 3% річних за період з 11.03.2017 по 26.04.2020, суд при здійсненні подальшого перерахунку сум, належних до стягнення, використовує періоди з 12.12.2017 по 26.04.2020 та з грудня 2017 року по лютий 2020 року відповідно у межах заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (постанова пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Разом з тим, у Додатку № 6 до позовної заяви (в новій редакції) від 08.12.2020 наведено розрахунок інфляційних втрат (збитків). Відповідний розрахунок здійснено за період: березень 2017 року, липень 2017 року, лютий 2018 року, з липня по листопад 2018 року, з лютого по листопад 2019 року та із січня по лютий 2020 року.

Враховуючи застосування позовної давності, суд здійснює перевірку розрахунку інфляційних втрат в межах визначених позивачем періодів починаючи з лютого 2018 року по лютий 2020 року.

Дослідивши надані позивачем акти виконання договору, банківську інформацію про надходження коштів на рахунок ТОВ "Київщина-Житло" та таблицю розрахунків по Договору № 01/12-16 від 01.12.2016 (контрагент ОСББ "Райдужний-3"), судом встановлено, що у випадку часткового погашення заборгованості, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено частковий платіж, на не на всю суму зобов`язання, а також індекс інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць тоді, як по певних актах прострочення з компенсації витрат за електричну енергію тривали менше місяця, а саме по актах: № 19 від 23.06.2018, № 21 від 27.08.2018, № 12 від 23.12.2019, № 1 від 30.01.2020.

Враховуючи те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, інфляційні втрати за прострочення грошових зобов`язань за вказаними вище актами не нараховуються.

Водночас судом за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга: Закон" здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, за актами, прострочення в оплаті за якими тривало більше місяця та з урахуванням їх часткового погашення на залишкову суму основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж, а саме за актами: № 14 від 23.01.2018, № 20 від 23.07.2018, № 22 від 26.09.2018, № 23 від 25.10.2018, № 1 від 28.01.2019, № 2 від 28.02.2019, № 3 від 28.03.2019, № 4 від 30.04.2019, № 5 від 31.05.2019, № 6 від 27.06.2019, № 7 від 25.07.2019, № 8 від 27.08.2019, № 9 від 25.09.2019, № 10 від 22.10.2019, № 11 від 25.11.2019.

Таким чином за розрахунком суду, з урахуванням того, що у червні-серпні 2019 року та грудні 2019 року мала місце дефляція, загальна сума інфляційних втрат склала 3 101,68 грн, з огляду на що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Також судом було перевірено розрахунок 3% річних, наведений у Додатку № 7 до позовної заяви (в новій редакції) від 08.12.2020. Нарахування проведено позивачем на загальну суму зобов`язань без врахування часткових оплат компенсацій, починаючи з 11-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому мала бути здійснена компенсація платежів, за загальний період з 11.03.2017 по 26.04.2020.

Враховуючи сплив строку позовної давності щодо періоду з 11.03.2017 по 21.11.2017 розрахунок 3% річних підлягає перевірці за період з 12.12.2017 по 26.04.2020.

Розрахунок позивачем здійснено на загальний період прострочення без урахування сум часткових оплат компенсації та без виключення днів оплат.

За допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" здійснивши перерахунок 3% річних в межах визначених позивачем періодів, за виключенням днів часткової сплати компенсації, суд встановив, що загальна сума 3% річних складає 2 970,59 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10. 2020 по справі № 911/19/19 зазначив, що з огляду на вимоги частини п`ятої статті 236, статті 237 і статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 978,07 грн пені, 2 970,59 грн 3% річних та 3 101,68 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами першої третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В підтвердження сплати судового збору позивачем подано платіжне доручення № 1825 від 29.10.2020 на суму 2 102,00 грн, а тому судовий збір відповідно до частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача в повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Райдужний-3" (08720, Київська область, Обухівський район, місто Українка, вулиця Київська, будинок 3, ідентифікаційний код 40239110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київщина-Житло" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 67-Б, ідентифікаційний код 33629567) грошові кошти у розмірі 10 050 (десять тисяч п`ятдесят) грн. 34 коп. (з яких 3 978,07 грн пеня, 2 970,59 грн 3% річних, 3 101,68 грн інфляційні втрати), а також 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 15.02.2021