ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 лютого 2021 року Справа № 903/927/20

за позовом: Приватного підприємства «Спека», м.Луцьк

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Лизуна Сергія Михайловича, м.Луцьк

про стягнення 192 333,93 грн.

Суддя Шум М. С.

Без повідомлення сторін

в с т а н о в и в:

Позивач - Приватне підприємство «Спека» звернулося з позовом до Фізичної особи - підприємця Лизуна Сергія Михайловича про стягнення 192 333 грн. 93 коп., з яких: 50 000 грн. 00 коп. заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки за №127 від 15.08.2016 , 125 500 грн. 00 коп. відсотків за користування товарним кредитом, 6 728 грн. 77 коп. пені, 1 022 грн. 97 коп. - інфляційних втрат, 9 082 грн. 19 коп. 30% річних та 2 885 грн. 00 коп. судових витрат у справі.

При обґрунтуванні позовної вимоги посилається на договір поставки № 027 від 15.08.2016, на підставі якого відповідачу по видатковій накладній № 000032 від 07.02.2020 відпускались нафтопродукти на суму 50 000 грн. 00 коп.; за умовами договору оплата товару протягом 3-х календарних днів або неоплачений товар рахується поставленим на умовах товарного кредиту зі сплатою одного відсотка за кожен день його використання (п. 5.1, 5.2 договору); п. 5.4 передбачено нарахування пені після закінчення 30 днів користування товарним кредитом; відповідач, після отримання нафтопродуктів, претензій до кількості чи якості продукту не заявляв, оплату не провів; станом на 15.10.2020 у відповідача існує заборгованість по відсотках за користування товарним кредитом в сумі 125 500 грн. 00 коп.; за несвоєчасну оплату товару згідно п.п. 8.1, 8.2 нарахована пеня в сумі 6 728 грн. 77 коп., інфляційні в сумі 1 022 грн. 97 коп., 30 % річних в сумі 9 082 грн. 19 коп.

Ухвалою суду від 10.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу докази чого подати суду, у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву; попереджено відповідача, що у разі не подання протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Ухвала суду від 10.12.2021, що надіслана на юридичну адресу відповідача ФОП Лизуна С. М. повернута органами потового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частинами 2, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача ФОП Лизуна С. М. є: АДРЕСА_1 .

З гідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів, зокрема повідомлено відповідача в порядку приписів ГПК України та ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» про відповідний спір і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Суд також враховує строки розгляду справи, встановлені ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив фактичні обставини справи:

15.08.2016 між Приватним підприємством «Спека» (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Лизуном Сергієм Михайловичем (Покупець) укладено договір поставки №027 (а.с.6-7).

Згідно з п.п.1, 1.2, 2.4 договору постачальник зобов`язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти для комерційного використання в господарській діяльності, в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Документ на товар, які постачальник повинен передати покупцю: накладні, які є невід`ємною частиною договору. Загальна сума поставки: 2 000 000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 7.1, 12.6 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати або змінити строк дії договору, за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний рік.

Згідно накладної на відвантаження палива № 000032 від 07.02.2020 відповідачу на підставі договору №027 від 15.08.2016 відпущено дизельне паливо на суму 50 000 грн. 00 коп., факт отримання даного товару підтверджується підписами та печатками відповідача на накладній (а.с.14).

Відповідно до п. 5.1 договору покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом трьох календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. ( ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи оплата товару поставленого по накладній № 000032 від 07.02.2020 на суму 50 000 грн. 00 коп. не проведена відповідачем, доказів, які б спростовували цю заборгованість, або доказів її оплати у суду не має.

23.10.2020 позивач надіслав на юридичну адресу відповідача претензію №46 від 23.10.2020 на суму 114 750 грн. 00 коп., яка залишена останнім без виконання (а. с. 12-13).

З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача 50 000 грн. 00 коп. заборгованості за товар підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5.2 договору у випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки, вказані в п.5.1 даного договору, покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю 1 % за кожен день використання товарного кредиту, і сплатити відсотки за його використання в терміни, вказані в п.5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору.

Згідно ст. 1057 ЦК України комерційний кредит - це правовідносини, які передбачають надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг. Навіть якщо сторони не визначили даний термін у самому договорі, але момент оплати не співпадає з моментом передачі товару, то йдеться про комерційний кредит. При комерційному кредитуванні можуть сплачуватись відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п. 14.1.245. Податкового кодексу України товарний кредит - це товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту і відсотків за його використання на 31 день від дати відвантаження, вказаної в накладній. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

Згідно п. 5.4 договору якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1 даного договору.

Частиною 5 статті 694 ЦК України передбачено, що у разі якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

В свою чергу відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За розрахунком позивача (а.с.8) сума заборгованості за користування товарним кредитом за період по 15.10.2020 (251 день) складає 125 500 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що Покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних нарахувань складає 1 022 грн. 97 коп., 30 % річних 9 082 грн. 19 коп. (а.с.10-11). Дані розрахунки перевірено судом з врахуванням періоду прострочення платежу.

Відповідно до п. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, позивач нараховує 30% річних з 08.03.2020, проте оскільки останній день сплати суми товарного кредиту припадає на вихідний (неділя), розраховувати 30% річних в даному випадку слід з 10.03.2020. Підставними та таким, що підлягають до стягнення є 30 % річних в розмірі 9 016 грн. 39 коп. В позові на суму 65 грн. 80 коп. 30% річних суд відмовляє за безпідставністю.

Підставними та таким, що підлягають до стягнення є втрати від інфляції в розмірі 902 грн. 92 коп., що нараховані за період з 10.03.2020 по 15.10.2020. В позові на суму 120 грн. 05 коп. втрат від інфляції суд відмовляє за безпідставністю.

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення оплати в сумі 6 728 грн. 77 коп. суд зазначає:

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (постанова ВС у складі КГС від 10.09.2020№916/1777/19).

Відповідно до п.8.1 договору при невиконанні чи неналежному виконанні умов даного договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення від неоплаченої суми, або суми невиконаної чи неналежно виконаної умови.

Згідно розрахунку позивача сума пені за період з 16.04.2020 по 15.10.2020 склала 6 728 грн. 77 коп. (а.с.9).

Дані розрахунки перевірено судом та перераховано пеню з врахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, початку строку для нарахування пені та строку нарахування пені, а саме згідно перерахунку суду сума пені складає 3 800 грн. 55 коп. та нарахована з 10.03.2020 по 10.09.2020, яка підлягає стягненню з відповідача. У позові на суму 2 928 грн. 22 коп. пені слід відмовити за безпідставністю.

При цьому суд, керуючись приписами частини 4 статті 236 ГПК України, враховує правову позицію Верховного Суду щодо правомірності одночасного стягнення відсотків за користування товарним кредитом, пені, інфляційних втрат і 3% річних, викладену в постанові від 10.09.2018 по справі №908/24/18.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з врахуванням зазначеного з відповідача підлягають стягненню витрати по судовому збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 2 838 грн. 30 коп.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лизуна Сергія Михайловича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) в користь Приватного підприємства «Спека» (вул.Стрілецька,12, м.Луцьк, 43006, )

- 50 000 грн. 00 коп. основного боргу; 125 500 грн. 00 коп. відсотків за користування товарним кредитом; 3 800 грн. 55 коп. пені; 902 грн. 92 коп. втрат від інфляції; 9 016 грн. 39 коп. 30% річних; 2 838 грн. 30 коп. судового збору, а всього: 192 058 грн. 16 коп. (сто дев`яносто дві тисячі п`ятдесят вісім грн. 16 коп.)

3. В позові на суму 3 114 грн. 07 коп. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та п.4 розділу Х "Прикінцевих положень" ГПК України в порядку, передбаченому розділом IV ГПК України, з урахуванням приписів розділу ХІ "Перехідні положення".

Суддя М. С. Шум