РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2021 року м. Чернігівсправа № 927/184/13-г (927/1005/19)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справуза позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, , вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжин Тепло Мережі",

вул. Глібова, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600,

предмет спору: про стягнення 13950152,04 грн

в межах справи про банкрутство

Товариства з обмеженою відповідальністю НіжинТеплоМережі

За участю: представника відповідача - Кіфік О.М.;

представника позивача Незнамова Т.О.

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжин Тепло Мережі" про стягнення 13950152,04 грн заборгованості, з яких: основний борг у сумі 13124908,47грн, пеня у сумі 443319,30грн, три проценти річних у сумі 211722,25грн, інфляційні втрати у сумі 170202,02грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №5031/1718-ТЕ-39 постачання природного газу від 05 вересня 2017 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; справу №927/1005/19 об`єднано зі справою №927/184/13-г про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжин Тепло Мережі", присвоєно справі №927/1005/19 номер 927/184/13-г; підготовче засідання призначено на 09 січня 2020 року; повідомлено сторін, що явка їх представників у судове засідання є обов`язковою; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подачі заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

На адресу Господарського суду Чернігівської області в межах справи №927/184/13-г від позивача Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НіжинТеплоМережі про стягнення заборгованості в сумі 7174416,53грн, винесене за результатами розгляду позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20 грудня 2019 року ухвалено вирішення питань щодо розгляду справи про банкрутство 927/184/13-г; розгляду позовних заяв Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжин Тепло Мережі" про стягнення 13950152,04 грн заборгованості (справа №927/1005/19) та про стягнення 8764040,57грн (справа №927/1007/19), призначених до розгляду на 09 січня 2020 року; розгляду позовної заяви про стягнення 338141,32 грн (справа №927/1006/19), яка розглядається в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; розгляду позовної заяви за позовом Фізичної особи-підприємця Коленченка Олександра Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжин Тепло Мережі" про стягнення 237000,00грн (справа №927/929/19), яка розглядається у порядку загального позовного провадження та призначена на 16 січня 2020 року, відкласти до повернення матеріалів справи №927/184/13-г до Господарського суду Чернігівської області. Матеріали справи №927/184/13-г разом з апеляційною скаргою (№14/4-1669-19 від 16 грудня 2019року) позивача Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року скерувати до Північного апеляційного господарського суду.

02 січня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд зменшити суму основного боргу з 13124908,47 грн до 3441483,65 грн, у зв`язку з проведеною частковою оплатою, в доказ чого надав оборотно-сальдову відомість за період з 01.09.2017 по 30.11.2019, а також просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

06 квітня 2020 року на адресу Господарського суду Чернігівської області надійшли матеріали справи №927/184/13-г.

У зв`язку з поверненням матеріалів справи №927/184/13-г на адресу Господарського суду Чернігівської області, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07 квітня 2020 року підготовче засідання призначено на 27 квітня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27 квітня 2020 року відкладено підготовче засідання на 13 травня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13 травня 2020 року відкладено підготовче засідання на 10 червня 2020 року.

21 травня 2020 року на адресу Господарського суду Чернігівської області надійшов запит Північного апеляційного господарського суду у справі №927/184/13-г, про направлення матеріалів справи №927/184/13-г для подальшого скерування разом з касаційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 17 квітня 2020 року б/н на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 березня 2020 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у зв`язку з чим 25 травня 2020 року матеріали справи направлено на адресу Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з поверненням 15 грудня 2020 року матеріалів справи №927/184/13-г на адресу Господарського суду Чернігівської області, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 грудня 2020 року призначено підготовче засідання у даній справі на 18 січня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 січня 2021 року; зобов`язано позивача до початку судового засідання надати суду докази в підтвердження існування заборгованості у даній справі станом на даний час, з урахуванням заперечень викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву (акт звірки, тощо).

28 січня 2021 року до початку судового засідання від позивача надійшли додаткові документи, зокрема, по операціям за договором 5031/1718-те-39 по ТОВ «НТН» за період з 01.09.2017 по 31.12.2020; копії виписок по рахунках; розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань; а також сальдо по ТОВ «НТН».

В судовому засіданні 28 січня 2021 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 28 січня 2021 року підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28 січня 2021 року заперечила стосовно позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

15 лютого 2021 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення та заперечення на позовну заяву з доданими до них документами, а також заява про поновлення та продовження строків.

15 лютого 2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оновленого розрахунку.

16 лютого 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення та продовження строків на подання доказів у справі, а також про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

В судовому засіданні 16 лютого 2021 року суд залишив без розгляду письмові пояснення, заперечення, клопотання сторін, які надійшли на адресу суду 15 та 16 лютого 2021 року.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19 лютого 2013 року у справі №927/184/13-г порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ніжин Тепло Мережі", визнано вимоги ФОП Коленченко О.О. до боржника у сумі 495000,00 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Дранченко Валентину Михайлівну.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року у справі №927/184/13-г, зокрема, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Лященка Павла Володимировича (провулок Коцюбинського, 4/9, м. Чернігів, 14000).

На даний час розгляд справи №927/184/13-г триває.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року.

Згідно частини другої Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ВВР України, 1992 р., №31 із наступними змінами).

Частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі не продажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Частиною 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч.3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

05 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ТОВ «НІЖИНТЕПЛОМЕРЕЖІ» укладено договір №5031/1718-ТЕ-39 постачання природного газу.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 76 663 188,16 грн, в підтвердження чого надає акти приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач у позовній заяві зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

За твердженням позивача викладеними у позовній заяві, сума простроченого та несплаченого основного боргу, відповідача перед позивачем за вказаним вище договором складає 13 124 908,47 грн.

Разом з тим, відповідачем у справі надано докази, зокрема, оборотно-сальдову відомість за період з 01.09.2017 по 30.11.2019, про часткове погашення перед позивачем боргу станом на 30 листопада 2019 року, з яких виходить, що відповідач мав заборгованість перед позивачем станом на 30 листопада 2019 року (тобто до звернення позивача з позовом до суду) у розмірі 3441483,65 грн, а не 13124908,47 грн, як було заявлено позивачем у позовній заяві.

Існування заборгованості за відповідачем у розмірі 3441483,65 грн, в подальшому визнав і позивач, в підтвердження чого 28 січня 2021 року надав суду додаткові документи, зокрема, по операціям за договором 5031/1718-те-39 по ТОВ «НТН» за період з 01.09.2017 по 31.12.2020; копії виписок по рахунках та сальдо по ТОВ «НТН», з яких вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 3441483,65 грн.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини купівлі-продажу природного газу на підставі договору №5031/1718-ТЕ-39 від 05 вересня 2017 року, за яким позивач набув прав та обов`язків постачальника, а відповідач споживача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З огляду на частину 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

У зв`язку з підтвердженням належними та допустимими доказами у справі існування заборгованості за відповідачем у розмірі 3 441 483,65 грн, суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині стягнення 9 683 424,82 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 522/8782/16-ц.

Враховуючи докази надані позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 441 483,65 грн.

Згідно частини 2 статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом який діяв у період з жовтня 2017 року по жовтень 2019 року мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Проте в абзаці 1 частини 5 статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом зазначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Положення статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів є тотожними з вказаними вище нормами статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість у відповідача перед позивачем виникла після порушення справи про банкрутство ТОВ НіжинТеплоМережі, у процедурі розпорядження майном. Тобто, фактично у відповідача виникла поточна кредиторська заборгованість.

Оскільки відповідач у порушення ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не провів оплату за отриманий природний газ у визначений договором термін, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 3441483,65 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 443319,30грн та три проценти річних у сумі 211722,25грн за період з 28.11.2017 по 30.06.2018 та інфляційні втрати у сумі 170202,02грн за період з 01.01.2018 по 31.05.2018, мотивуючи свої вимоги тим, що заборгованість відповідача виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині здійснення повного та своєчасного розрахунку за отриманий природний газ за договором №5031/1718-ТЕ-39 постачання природного газу.

Перелік правових наслідків порушення зобов`язання наведений у статті 611 ЦК України, який не є вичерпним, оскільки інші наслідки можуть бути встановлені договором або законом.

До правових наслідків порушення зобов`язання, зокрема, віднесено сплату неустойки, нарахування якої передбачено в пункті 8.2 укладеного між сторонами договору. Окрім того, стаття 625 ЦК України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, які полягають у сплаті суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних.

Заборгованість відповідача за укладеним з позивачем договором №5031/1718-ТЕ-39 від 05 вересня 2017 року виникла після порушення справи про банкрутство ТОВ "НіжинТеплоМережі" у процедурі розпорядження майном, а відтак є поточною кредиторською заборгованістю.

Положеннями частин першої, другої статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, який був чинний у період, за який виникла заборгованість, передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Абзацами третім, четвертим частини третьої названої статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.

Положення статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів є тотожними з вказаними вище нормами статті 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Таким чином, встановлена вищенаведеними нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Мораторій вводиться господарським судом одночасно з порушенням справи про банкрутство і стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, викладено правову позицію, згідно з якою мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні ж вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Плати Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 826/3106/18 (провадження № 11-1272апп19), згідно з якою боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у даній справі від 03.11.2020 застосування до боржника штрафних санкцій та нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечив стосовно нарахованої позивачем суми пені, трьох відсотків та інфляційних, а просив зменшити їх розмір.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 443319,30грн пені підлягають нарахуванню відносно суми основного богу у розмірі 3441483,65 грн, а не 13124908,47грн та відповідно становить 116242,80 грн (за формулою: (3441483,65 грн х 443319,30грн) / 13124908,47грн = 116242,80 грн).

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 211722,25грн трьох процентів річних та інфляційних втрат у сумі 170202,02грн підлягають нарахуванню відносно суми основного богу у розмірі 3441483,65 грн, а не 13124908,47грн та відповідно становлять: 55515,71 грн трьох процентів річних та 44628,69 грн інфляційних втрат, що розраховані за зазначеною вище формулою.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При чому законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.

Правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За змістом укладеного між сторонами договору та положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, що регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року, винесеній в межах даної справи №927/184/13-г.

З огляду на викладене, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору та перебування підприємства-відповідача в процедурі банкрутства, що само по собі доводить факт знаходження підприємства-відповідача у скрутному становищі, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені та трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню, а також суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% до 58121,40 грн, а також трьох відсотків річних на 50% до 27757,86 грн.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц та від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, з огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 44628,69 грн.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, суд

ВИРІШИВ:

1.Закрити провадження у справі в частині стягнення 9683424,82 грн боргу.

2.Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніжин Тепло Мережі" (вул. Глібова, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; код ЄДРПОУ 20077,65 грн основного боргу, 58121,40 грн пені, 27757,86 грн 3% річних, 44628,69 грн інфляційних збитків, 54868,06 грн судового збору.

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 16 лютого 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/