ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Справа№ 910/4555/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіонально філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р.

у справі № 910/4555/20 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення збитків у розмірі 128942,87 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 128942,87 грн, що є вартістю нестачі вантажу.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що позивач завантажив кам`яне вугілля у вагони згідно з накладними № 45878139 від 12.11.2019 р., № 53089256 від 23.12.2019 р., № 53089371 від 23.12.2019 р., № 53088233 від 23.12.2019 р., № 47067996 від 20.12.2019 р., № 53076568 від 21.12.2019 р., № 53043329 від 19.12.2019 р., № 53043311 від 19.12.2019 р., № 53024295 від 17.12.2019 р. та передав вказаний вантаж для перевезення залізниці. На станціях Здолбунів, Добротвір та Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти № 350002/148/14, № 371009/6, № 371009/7, № 371009/8, № 371009/9, № 371009/11, № 388103/229, № 388103/228, № 388103/226, № 388103/225, № 388103/224, № 388103/223, № 388103/222, № 388103/221 та № 388103/218, відповідно до яких встановлено недостачу вантажу, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 128942,87 грн вартості нестачі вантажу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.05.2020 р. відкрито провадження у справі № 910/4555/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду першої інстанції відповідачем подано відзив на позов, у якому Акціонерне товариство "Українська залізниця", зокрема, зазначило, що за деякими накладними позивачем визначено вологість вантажу до 8%, відтак розрахунок за вищевказаними накладними повинен проводитися виходячи із норми природних втрат 2%, а не 1%. Також відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів оплати спірного вантажу за ціною відправника. Окрім цього, відповідач зазначив, що відправник не підготував вагон для перевезення вантажу дрібних фракцій, не ущільнив підлогу вагона, через що сталась втрата вантажу.

Також, разом з відзивом на позов відповідачем подано клопотання про витребування доказів, у якому Акціонерне товариство "Українська залізниця" просило витребувати у позивача оригінал договору № 1-1-2016/006 від 27.01.2016 р. з додатками до нього, що підтверджує вартість та кількість відправленого вантажу за залізничними накладними. Клопотання мотивоване тим, що у матеріалах даної справи відсутні будь-які документи, які би підтверджували оплату вантажу отримувачем.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. у справі № 910/4555/20 позов Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіонально філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання щодо технічного стану вагонів, оскільки позивачем не надано жодних доказів з приводу того, що залізницею не забезпечено схоронності вантажу.

Окрім цього, відповідач вказує на те, що суд помилково дійшов висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладними та щодо наявності у позивача збитків.

Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції взагалі не розглянуто подане клопотання про витребування доказів на підтвердження оплату вантажу отримувачем, що є необхідним для доведення факту понесення збитків.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 р. апеляційну скаргу у справі № 910/4555/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Владимиренко С.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4555/20, вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У встановлений процесуальний строк Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/549/21 від 09.02.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4555/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/4555/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 р. справу № 910/4555/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи убачається, що позивачем завантажено та передано для перевезення відповідачеві кам`яне вугілля, а саме:

- у вагон № 60461738 у кількості 69500 кг по накладній № 45878139 від 12.11.2019 р;

- у вагони № 59955781 у кількості 68700 кг та № 52267176 у кількості 67600 кг по накладній № 53089256 від 23.12.2019 р;

- у вагони № 62611223 у кількості 69500 кг та № 56237019 у кількості 68600 кг по накладній № 53089371 від 23.12.2019 р;

- у вагон № 56236581 у кількості 67500 кг по накладній № 53088233 від 23.12.2019 р;

- у вагони № 54039953 у кількості 69400 кг та № 63524359 у кількості 69500 кг по накладній № 47067996 від 20.12.2019 р;

- у вагон № 55590608 у кількості 68500 кг по накладній № 53076568 від 21.12.2019 р;

- у вагон № 62009675 у кількості 68700 кг по накладній № 53043329 від 19.12.2019 р;

- у вагони № 63525117 у кількості 69600 кг, № 56131782 у кількості 68700 кг, № 53546313 у кількості 68900 кг та № 56230337 у кількості 68600 кг по накладній № 53043311 від 19.12.2019 р;

- у вагон № 60028685 у кількості 69000 кг по накладній № 53024295 від 17.12.2019 р.

Як убачається з накладних № 45878139, № 53089256, № 53089371, № 53088233, № 47067996, № 53076568, № 53043329, № 53043311 та № 53024295, навантаження здійснено на рівні бортів, поверхня вантажу маркована повздовжніми борознами.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до вищевказаних накладних залізниця прийняла у позивача на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язалась доставити його на станції Добротвір і Бурштин Львівської залізниці. Одержувачем вантажу є ТЕС АТ "ДТЕК Західенерго".

Під час перевезення відповідачем вантажу за вищезазначеними накладними на станціях Здолбунів, Добротвір та Бурштин Львівської залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу кам`яного вугілля у деяких вагонах, про що були складені комерційні акти № 350002/148/14, № 371009/6, № 371009/7, № 371009/8, № 371009/9, № 371009/11, № 388103/229, № 388103/228, № 388103/226, № 388103/225, № 388103/224, № 388103/223, № 388103/222, № 388103/221 та № 388103/218.

Позивач вказує на те, що відповідач, як перевізник, належним, чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачеві збитки у розмірі 128942,87 грн, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно із вищенаведеними залізничними накладними.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, судом першої інстанції зазначено, що при перевезенні вугільної продукції залізницею не забезпечено збереження ввірених їй вантажів. Факт нестачі за спірними перевезеннями підтверджується складеними комерційними актами.

Натомість, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р., (далі - статут) статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 статуту).

Абзацом 1 пункту 129 статуту встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як було зазначено вище, на станціях Здолбунів, Добротвір та Бурштин Львівської залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою, яка зазначена у накладних, про що були складені комерційні акти № 350002/148/14, № 371009/6, № 371009/7, № 371009/8, № 371009/9, № 371009/11, № 388103/229, № 388103/228, № 388103/226, № 388103/225, № 388103/224, № 388103/223, № 388103/222, № 388103/221 та № 388103/218.

Додані до матеріалів справи комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам статуту та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 р., а тому є належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 130 статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Також, згідно з п. 133 статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Відповідно до переуступного напису, зробленого на накладних № 45878139, № 53089256, № 53089371, № 53088233, № 47067996, № 53076568, № 53043329, № 53043311 та № 53024295 за підписами генерального директора та головного бухгалтера АТ "ДТЕК Західенерго", право на пред`явлення позову передано позивачеві.

Як зазначено судом першої інстанції, нормами чинного законодавства визначено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - у розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з довідками відправника, наданими до матеріалів справи, вартість 1 тони відвантаженого вугілля становить:

- у вагоні № 60461738 по накладній № 45878139 від 12.11.2019 р. - 1759,49 грн;

- у вагонах № 59955781 та № 52267176 по накладній № 53089256 від 23.12.2019 р. - 1773,34 грн;

- у вагонах № 62611223 та № 56237019 по накладній № 53089371 від 23.12.2019 р. - 1803,89 грн;

- у вагоні № 56236581 по накладній № 53088233 від 23.12.2019 р. - 1803,89 грн;

- у вагонах № 54039953 та № 63524359 по накладній № 47067996 від 20.12.2019 р. - 1944,16 грн;

- у вагоні № 55590608 по накладній № 53076568 від 21.12.2019 р. - 1810,61 грн;

- у вагоні № 62009675 по накладній № 53043329 від 19.12.2019 р. - 1944,16 грн;

- у вагонах № 63525117, № 56131782, № 53546313 та № 56230337 по накладній № 53043311 від 19.12.2019 р. - 1944,16 грн;

- у вагоні № 60028685 по накладній № 53024295 від 17.12.2019 р. - 1753,36 грн.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено висновок, що посилання відповідача на те, що у матеріалах справи відсутні докази оплати спірного вантажу за ціною відправника, як підстава для відмови у задоволенні позову, є необґрунтованими.

Згідно з п. 115 статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість,- ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

За висновком місцевого господарського суду статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. Тому судом прийнято надані позивачем довідки як належні докази понесених збитків.

Апеляційний суд зазначає, що за змістом ст. 920 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 314 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Абзацом 1 пункту 110 статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною 1 статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 2 статті 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з п. 113 статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 115 статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, розмір шкоди, завданої внаслідок втрати вантажу, складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р. у справі № 910/13327/17.

Проте, матеріали даної справи не містять доказів оплати позивачем вартості вантажу, про нестачу якого зазначено у комерційних актах № 350002/148/14, № 371009/6, № 371009/7, № 371009/8, № 371009/9, № 371009/11, № 388103/229, № 388103/228, № 388103/226, № 388103/225, № 388103/224, № 388103/223, № 388103/222, № 388103/221 та № 388103/218.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування доказів, у якому Акціонерне товариство "Українська залізниця" просило витребувати у позивача оригінал договору № 1-1-2016/006 від 27.01.2016 р. з додатками до нього, що підтверджує вартість та кількість відправленого вантажу за залізничними накладними. Клопотання мотивоване тим, що у матеріалах даної справи відсутні будь-які документи, які би підтверджували оплату вантажу отримувачем.

Натомість, вказане клопотання місцевим господарським судом залишено поза увагою та взагалі не розглянуто.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не доведено факту завдання йому збитків, спричинених втратою вантажу, колегія суддів прийшла до висновку стосовно того, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" про стягнення з відповідача збитків у розмірі 128942,87 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на вказані обставини справи та положення чинного законодавства, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а також порушено приписи процесуального права, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. у цій справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові в повному обсязі.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіонально філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2020 р. у справі № 910/4555/20 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000, Донецька обл., місто Добропілля, вулиця Київська, будинок 1, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіонально філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вулиця Гоголя, будинок 1, ) 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст складено 09.02.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

С.А. Пашкіна