УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

10.02.2021Справа № 910/2011/21

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., розглянувши матеріали за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воскресенська 12А" про визнання неприйнятими рішень загальних зборів та визнання незаконними проведення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воскресенська 12А" про визнання рішень по 3 та 4 питаннях загальних зборів відповідача від 8 липня 2018 року не прийнятими, а також визнання незаконним проведення правлінням об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Воскресенська 12А" 21 січня 2021 року загальних зборів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 статті 172 ГПК України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

На підтвердження відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів фізичною особою ОСОБА_1 було надано суду фіскальний чек від 9 лютого 2021 року. Проте в порушення приписів статей 164, 172 ГПК України позивачем не було надано суду відповідного опису вкладення в його лист.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У своїй позовній заяві позивач, посилаючись на частину 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", зазначив, що він звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Однак посилання заявника на вищезазначену норму закону є безпідставним, оскільки зі змісту поданої заяви вбачається, що спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, а не як споживача в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становить 2 270,00 грн.

За умовами підпункту 2 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту поданої фізичною особою ОСОБА_1 позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 4 540,00 грн.

Однак, фізичною особою ОСОБА_1 всупереч пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України до матеріалів його позовної заяви жодних документів, які підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі, додано не було.

Докази того, що позивач у встановленому законом порядку звільнений від сплати судового збору, а також клопотання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, у матеріалах даної позовної заяви відсутні.

Згідно з частиною 2 статті 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Приписами статті 91 ГПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Пунктом 5.27 Національного стандарту України - Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 1 вересня 2003 року) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Проте з доданих фізичною особою ОСОБА_1 до його позовної заяви копій документів вбачається, що останні не були засвідчені у встановленому законом порядку, оскільки у порушення вищенаведених приписів не містять слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Пунктом 8 частини 3 статті 162 ГПК України визначено, що позовна заява має містити, зокрема, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Проте судом встановлено, що матеріали позовної заяви не містять жодних підтверджень про наявність у фізичної особи ОСОБА_1 або у іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позову.

Відповідно до пункту 9 статті 162 ГПК України позовна заява має містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Однак подана позивачем до суду позовна заява не містить такого розрахунку.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява має містити, зокрема, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України).

Проте з поданої до суду позовної заяви вбачається, що позивачем не було вказано ідентифікаційний код відповідача, зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, суд зазначає, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва зі своєю позовною заявою від 9 лютого 2021 року, яка викладена російською мовою.

Відповідно до частини 1 статті 10 ГПК України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Частиною 1 статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Згідно з частиною 4 статті 10 ГПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на зазначене, позовна заява фізичної особи ОСОБА_1 повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 січня 2019 року в справі № 761/42431/17.

За змістом частин 1, 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки дана позовна заява не відповідає вищезазначеним вимогам ГПК України, вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 174, 234 ГПК України

УХВАЛИВ:

Залишити позовну заяву фізичної особи ОСОБА_1 без руху.

Фізичній особі ОСОБА_1 подати до Господарського суду міста Києва протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали: належні докази, які підтверджують відправлення відповідачу копій позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення; докази сплати судового збору в розмірі 4 540,00 грн.; докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях; орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; підтвердження про наявність у нього чи іншої особи оригіналів документів, копії яких додані до позовної заяви; позовну заяву, викладену державною (українською) мовою; а також вказати ідентифікаційний код відповідача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 Господарського процесуального кодексу України, окремо від рішення суду не допускається.

Дата підписання: 10 лютого 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко