ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2021 р. Справа №914/1408/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Дубник О.П.

суддів Гриців В.М.

Якімець Г.Г.

за участі секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна" (далі - ТОВ "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна") б/н від 11.11.2020 (вх.№ 01-05/3270/20 від 13.11.2020),

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 (повний текст рішення складено 23.10.2020, суддя Кітаєва С.Б.),

у справі №914/1408/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бетонікс", м. Львів

до відповідача : ТОВ "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна", м. Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову 306673,87 грн.,

за участю представників:

від позивача: Гелемей Ю.М. - адвокат (ордер серія ВС №1051607 від 22.12.2020);

від відповідача: Жидачівська Т.М. - адвокат (ордер серія ВС №1043738 від 02.11.2020).

1. Розгляд справи

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020, у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Матущак О.І. та Якімець Г.Г. застосовано принцип розумного строку тривалості судового провадження та призначено судове засідання у справі № 914/1408/20 на 03.02.2021 на 14 год. 30 хв.

Відповідно до розпорядження керівника апарату №43 від 02.02.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Матущак О.І., в період з 02.02.2021 по 04.02.2021 включно, проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Дубник О.П., суддів Гриців В.М. та Якімець Г.Г.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 року відмовлено в задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» про зупинення провадження у справі № 914/1408/20 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 914/2605/20 та про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи (знаходиться в справі).

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. 12.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетонікс" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна" про стягнення грошових коштів у сумі 306 673,87 грн., з яких: основна сума боргу 289 300,00 грн., 3 % річних 2 402,00 грн. та пеня 14 971,87 грн.

3.2. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач в порушення умов договору №П2812-2 від 28.12.2018 року про надання послуг не здійснив своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги по роботі автобетононасосу, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 289 300,00 грн., що підтверджується актами надання послуг. За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач здійснив нарахування відповідачеві пені в розмірі 14 971,87 грн. та 2 402,00 грн. 3% річних.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 у справі №914/1408/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонікс» 289 300,00 грн. основного боргу, 14 971,87 грн. пені, 2 401,67 грн. 3% річних, 4 600,11 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1, а.с. 183-192).

4.2. Судове рішення у справі мотивоване тим, що 28.12.2018 року між ТзОВ «Бетонікс» (Виконавець) та ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» (Замовник) укладено договір № П2812-2 про надання послуг, відповідно до п. 1.1 даного договору Виконавець зобов`язується надавати послуги по роботі автобетононасосу, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги Виконавця. На виконання умов даного договору позивач надав відповідачу послуги по роботі автобетононасосу на загальну суму 300 800,00 грн., що підтверджується актами надання послуг, які підписані обома сторонами без будь-яких претензій та скріплені печатками обох сторін. Суд вказав, що в порушення умов договору відповідачем надані позивачем послуги не оплачено. Разом з тим, у заявлених позовних вимогах позивач визначив суму основного боргу в розмірі 289 300,00 грн. Водночас, позивач не звертався до суду із заявою в порядку ст. 46 ГПК України відтак, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 289 300,00 грн. підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягненні пені в розмірі 14 971,87 грн. суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені у відповідності до п.п. 4.3, 4.4 договору № П2812-2 про надання послуг від 28.12.2018 та вимог чинного законодавства, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання, встановив, що пеня в сумі 14 971,87 грн. позивачем розрахована вірно та підлягає до задоволення.

Водночас, суд здійснивши перерахунок 3% річних встановив, що до стягнення з відповідача підлягає сума 2 401,67 грн. 3% річних, а не заявлена позивачем сума 2 402,00 грн. Відтак, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає до задоволення частково у розмірі 2 401,67 грн.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін у справі.

5.1. ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим внаслідок неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до передчасного задоволення позовних вимог. Зокрема зазначає, що суд посилаючись на принцип розумності строків розгляду справи, залишив поза увагою ту обставину, що відповідач ознайомився з матеріалами даної судової справи, в тому числі з матеріалами позовної заяви та додатками до неї лише 25.09.2020. В той час, коли підготовче провадження у даній справі було закрите ухвалою Господарського суду Львівської області ще 15.09.2020. Скаржник наголошує, що копію договору № П2812-2 про надання послуг від 28.12.2018 та копії актів надання послуг отримав лише 25.09.2020, вже після закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті. Стверджує, що не отримував жодного поштового відправлення від позивача з примірником позовної заяви та додатків до неї. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що саме у зв`язку з цим відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи або про зупинення провадження у справі № 914/1408/20 до прийняття рішення у справі № 914/2605/20 про визнання недійсним договору № П2812-2 про надання послуг від 28.12.2018, стягнення за яким є предметом розгляду в межах даної справи. Більше того, з`ясувавши про наявність таких обставин, суд першої інстанції був наділений процесуальним правом з власної ініціативи призначити експертизу у даній справі. Суд при прийнятті оскаржуваного рішення не застосував до спірних правовідносин практику Європейського суду, яка є обов`язковою до застосування і якою неодноразово розтлумачено правила, які регламентують етапи і терміни подачі заяви на судовий розгляд спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і відповідність нормам, а саме, принципу правової визначеності. Просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

5.2. ТзОВ «Бетонікс» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів скаржника та вважає їх необґрунтованими. Позивач вказує, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.07.2020 відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, підготовче судове засідання призначено на 18.08.2020. 17.08.2020 в документообігу суду зареєстровано клопотання відповідача (вх. № 24509/20) про відкладення судового засідання на іншу дату. Ухвалою суду від 18.08.2020 підготовче судове засідання відкладено на 01.09.2020. 01.09.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду першої інстанції від 01.09.2020 з ініціативи суду строк підготовчого провадження продовжено до 16.09.2020 та відкладено підготовче судове засідання до 15.09.2020. З підстав, наведених в ухвалі суду від 15.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача від 14.09.2020 про відкладення розгляду справи, закрито підготовче провадження у справі № 914/1408/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2020. На адресу суду 07.10. 2020 від відповідача надійшло клопотання, з підстав наведених у якому серед іншого представник відповідача просив повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання. Отже, позивач вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав до повернення до розгляду справи в порядку підготовчого провадження, оскільки, з 01.07.2020 до 15.09.2020 відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, клопотання про призначення судової експертизи. Таким чином, місцевий господарський суд не допустив будь-яких порушень процесуального права, які могли б вплинути на прийняття законного та справедливого рішення. Просить апеляційну скаргу ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» залишити без задоволення.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

28.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бетонікс» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» (Замовник) укладено договір № П2812-2 про надання послуг. За умовами п. п. 1.1, 1.2 договору Виконавець зобов`язується надавати послуги по роботі автобетононасосу, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги Виконавця. Надання послуг оформляється актом про надання послуг (т. 1, а.с. 7-10).

Відповідно до розділу 2 договору «Права та обов`язки сторін» замовник бере на себе такі обов`язки:

- призначити працівника відповідального за прийомку роботи;

- забезпечити безперешкодний проїзд автобетононасосу на об`єкт;

Своєчасно сплачувати плату у розмірі передбаченому Договором згідно Акту надання послуг.

Виконавець приймає на себе такі обов`язки:

- своєчасно виконувати послуги справним бетононасосом;

- заправляти бетононасос паливно-мастильними матеріалами за свій рахунок.

Згідно із п. 3.1 договору вартість послуг вказується в акті (актах) про надання послуг.

Оплата послуг Виконавця здійснюється Замовником протягом 3-х банківських днів після підписання акту про надання послуг, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Акт про надання послуг надається Виконавцем Замовнику протягом двох календарних днів після виконання замовлення або за поточний місяць. Замовник зобов`язаний у 1-денний термін з моменту надання акту розглянути та підписати його. Якщо протягом вказаного строку Замовник не підписує акт та не надає обгрунтованої відмови від підписання, акт вважається прийнятим Замовником та підлягає оплаті, згідно умов договору (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що за недотримання строку оплати за надані послуги, визначеного п. 3.2 договору, Замовник сплачує на користь Виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування від суми невиконаного грошового зобов`язання, за весь період такого протермінування.

Пунктом 4.4 договору сторони погодили, що строк нарахування пені, визначеної п.4.3 договору, є більшим, ніж це передбачено ч.6 ст.232 ГК України, і становить 3 роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Термін позовної давності щодо вимог про стягнення пені становить три роки.

Відповідно до п. 6.1 даний договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Договір про надання послуг № П2812-2 від 28.12.2018 підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

На виконання умов договору № П2812-2 від 28.12.2018 Виконавець надав Замовнику послуги по роботі автобетононасосу на загальну суму 300 800,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів надання послуг (т. 1, а.с. 11-40). Названі акти підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками відповідних юридичних осіб.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо своєчасної оплати вартості виконаних позивачем послуг по роботі автобетононасосу у відповідності до умов укладеного між сторонами договору № П2812-2 від 28.12.2018 позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 21/05-2 від 21.05.2020 (докази направлення даної претензії додано до позовної заяви), однак відповідачем оплату не проведено (т. 1, а.с. 41, 42).

В матеріалах справи міститься довідка вих. № 01/09-1 від 01.09.2020 року, видана ТзОВ «Бетонікс» про те, що сума боргу ТзОВ «Бізнес Інвест Інтернешнл Україна» по договору № П2812-2 від 28.12.2018 станом на 01.09.2020 року становить 289 300,00 грн. (т. 1, а.с. 95).

Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 289 300,00 грн., пені в сумі 14 971,87 грн. та 3% річних в розмірі 2 402,00 грн.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ході розгляду справи суди встановили, що 28.12.2018 року між сторонами укладено договір № П2812-2 про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).

Відтак, договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язок виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами даної судової справи підтверджено, що на підставі актів надання послуг позивачем відповідачу надано послуги по роботі автобетононасосу на загальну суму 300 800,00 грн. Акти підписані обома сторонами без будь-яких претензій чи зауважень та скріплені печатками відповідних юридичних осіб.

Водночас, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач в порушення умов договору № П2812-2 про надання послуг від 28.12.2018 року за надані позивачем послуги по роботі автобетононасосу не розрахувався. Докази оплати відповідачем таких послуг в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи при зверненні з позовом до суду позивач у прохальній частині позовної заяви визначив суму основного боргу у розмірі 289 300,00 грн. Враховуючи те, що із заявами в порядку ст. 46 ГПК України позивач до суду не звертався, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 289 300,00 грн. основного боргу підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, а отже правомірно задоволена судом першої інстанції.

Щодо заявлених позовних про стягненні пені в розмірі 14 971,87 грн. та 3 % річних в сумі 2 402,00 грн. судова колегія враховує таке.

В силу статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 549 названого Кодексу унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалось вище, пунктом 4.3 договору № П2812-2 про надання послуг від 28.12.2018 сторони передбачили, що за недотримання строку оплати за надані послуги, визначеного п. 3.2. договору, Замовник сплачує на користь Виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування від суми невиконаного грошового зобов`язання, за весь період такого протермінування.

Разом з тим, п. 4.4 сторони погодили, що строк нарахування пені, визначеної п.4.3 договору, є більшим, ніж це передбачено ч.6 ст.232 ГК України, і становить 3 роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Термін позовної давності щодо вимог про стягнення пені становить три роки.

Згідно поданого розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач здійснив нарахування відповідачеві пені в розмірі 14 971,87 грн. (т. 1, а.с. 43-49).

Застосований позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору розмір штрафних санкцій, а саме пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а також строк для нарахування пені, як і строк позовної давності, погоджені сторонами при укладенні договору.

Місцевий господарський суд здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені у відповідності до п.п. 4.3, 4.4 договору № П2812-2 про надання послуг від 28.12.2018 та вимог чинного законодавства, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання, встановив правомірність до стягнення з відповідача пені в сумі 14 971,87 грн.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку розміру пені вважає його арифметично вірним.

За приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно поданого розрахунку позивачем нараховано 3% річних в сумі 2 402,00грн. (т. 1, а.с. 43-49).

Місцевий господарський суд перевіривши проведений розрахунок 3 % річних в межах заявлено періоду встановив правомірність до стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 2 401,67 грн.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку суми 3 % річних вважає його арифметично вірним.

Отже, суд першої інстанції законно і обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних та стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 2 401,67 грн.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідач ознайомився з матеріалами даної судової справи, в тому числі з матеріалами позовної заяви та додатками до неї лише 25.09.2020. В той час, коли підготовче провадження у даній справі було закрите ухвалою Господарського суду Львівської області ще 15.09.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.07.2020 відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, підготовче судове засідання призначено на 18.08.2020. 14.08.2020 представником відповідача на електронну адресу суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину. Судом першої інстанції ухвалою від 18.08.2020 підготовче судове засідання було відкладено на 01.09.2020. Однак, 01.09.2020 від представника відповідача знову надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду першої інстанції від 01.09.2020 з ініціативи суду строк підготовчого провадження продовжено до 16.09.2020 та відкладено підготовче судове засідання до 15.09.2020. Натомість, представником відповідача 14.09.2020, вкотре було подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на запровадження карантину у зв`язку з епідеміологічною ситуацією. З підстав, наведених в ухвалі суду від 15.09.2020 відхилено клопотання представника відповідача від 14.09.2020 про відкладення розгляду справи, закрито підготовче провадження у справі № 914/1408/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2020. На адресу суду 07.10. 2020 від відповідача надійшло клопотання, з підстав наведених у якому серед іншого представник відповідача просив повернутися до розгляду справи у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання (т. 1, а.с. 62-63, 65-67, 73-75, 87-88, 99-101, 106-107, 113-116, 127-132).

З огляду на вищенаведене, розгляд справи № 914/1408/20 у підготовчому провадженні тривав достатній проміжок часу, у зв`язку з чим у представника відповідача була можливість, як ознайомитися з матеріалами справи так і подати клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи № 914/1408/20 наявні накладні АТ «Укрпошта» №№ 151, 515 та описи вкладення у цінні листи від 11.06.2020, 25.06.2020, відповідно до яких відповідачу було надіслано копії позовної заяви, договору № П2812-2 від 28.12.2018 та копії актів надання послуг (т. 1, а.с. 4, 5, 60, 61).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не допустив будь-яких порушень норм процесуального права.

Крім цього, слід зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-IX, який набрав чинності з 17.07.2020, пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції:"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

При цьому, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відтак, строк на подачу клопотань про продовження процесуальних строків встановлених Законом № 540-IX закінчився 07.08.2020.

Однак, апелянт не скористався правом наданим йому процесуальним законодавством та не подав до місцевого господарського суду відповідного клопотання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 у справі №914/1408/20.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись, ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2020 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ТОВ "Бізнес Інвест Інтернешнл Україна".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 15.02.2021 року.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.П. Дубник

Судді В.М. Гриців

Г.Г. Якімець