ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2021 р. Cправа № 902/1089/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ-БУД" (вул. Героїв Дніпра, 7, м. Київ, 04209)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕЯ-ЦЕНТР" (вул. Київська, буд. 14, офіс 604, м. Вінниця, 21009)

про стягнення 189 277,51 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №б/н та дати (вх. номер канц. суду 1042/20 від 09.11.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ-БУД" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕЯ-ЦЕНТР" про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та штрафних санкцій, в загальному розмірі 189 277,51 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору поставки № 26/06/19-1 від 26.06.2019 в частині проведення розрахунків за поставлений товар. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені нахованих за неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ІДЕЯ-ЦЕНТР" своїх грошових зобов`язань.

Ухвалою суду від 13.11.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1089/20 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08.12.2020.

За наслідками судового підготовчого засідання 08.12.2020 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 14.01.2021, про що 08.12.2020 постановлено відповідну ухвалу.

21.12.2020 на адресу суду надійшли додаткові пояснення № б/н та дати (вх. № 01-34/11447/20 від 21.12.2020) позивача, в яких останній, як додатковий доказ виконання зобов`язань за Договором поставки № 26/06/19-1 від 26.06.2019 зазначає, що на підставі реалізації товару ним було складено податкові накладні № 192 від 06.05.2020 та № 423 від 13.05.2020.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 11.02.2021, про що 14.01.2021 постановлено відповідну ухвалу.

09.02.2021 на адресу суду надійшла заява №б/н від 01.02.2021 позивача, в якій останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справи без участі його представника.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, пояснень причин неявки суду не надав. Про розгляд справи повідомлявся ухвалами суду, що направлені на адресу відповідача зазначену в позовній заяві, яка відповідає інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому суд зважає, що судова кореспонденція, що направлена відповідачу повернута на адресу суду із відмітками поштового відділення причин повернення: "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на наведене суд зважає на положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, за якими днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. При цьому неотримання відповідачем ухвали суду є наслідком його бездіяльності, оскільки відповідне направлення здійснювалося на офіційну адресу його місцезнаходження згідно з відомостями, що містяться в ЄДРЮОФОП.

Крім того суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховий Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 12.03.2019 за №923/1432/15.

При розгляді справи судом враховано наступне.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на викладене, слід вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, однак своїм процесуальним правом на участь в судових засіданнях не скористався, а відтак, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників учасників суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 11.02.2021 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ-БУД" (позивач, за Договором Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІДЕЯ-ЦЕНТР" (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № 26/60/19-1. (надалі Договір)

Умовами Договору, а саме п.1.1., сторони обумовили, що Продавець зобов`язується поставити (передати у власність) Покупцеві товар, вільний від прав та претензій третіх осіб, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в кількості та за ціною, визначеною цим Договором.

Ціна за одиницю товару, що поставляється Продавцем, зазначається у Рахунку-фактурі, що є невід`ємною частиною даного Договору. (п. 2.1. Договору)

Відповідно до п. 2.3. Договору поставка товару Покупцеві здійснюється партіями в кількості, зазначеній у відповідному замовленні, наданому Покупцем Продавцю.

За змістом п. 2.4. Договору оплата за товар здійснюється шляхом передоплати в розмірі 50% від загальної вартості кожної партії товару, що замовляється Покупцем, оплата решти вартості (50%) здійснюється в день відвантаження товару. Оплата повинна бути переказана Покупцем на поточний рахунок Продавця, що зазначений в розділі «Місцезнаходження та реквізити Сторін» цього Договору, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати направлення Покупцем Продавцеві замовлення на поставку товару.

Згідно п. 3.1. Договору товар має бути поставлено Покупцю на умовах EXW (склад Продавця) згідно Міжнародних правил INCOTERMS в редакції 2010р.

У пункті 3.3. Договору Сторони погодили, що Продавець проводить звірку взаєморозрахунків з Покупцем, у результаті чого Сторони підписують Акт звірки взаєморозрахунків. Для цього Продавець готує та передає Покупцеві два оригінальних примірники підписаного Акту направляє його на адресу Покупця.

Одержавши Акт звірки взаєморозрахунків, Покупець протягом 3-х робочих днів з моменту отримання Акту розглядає, підписує та повертає Продавцеві один примірник Акта, а у разі погодження з даними, що наведені в Акті, подає Продавцеві свої письмові обґрунтування та документально підтверджені заперечення.

Якщо Покупець протягом 5 днів, з моменту отримання Акту взаєморозрахунків не підпише його та /або не надасть Продавцеві свої вмотивовані (обґрунтовані) та документально підтверджені заперечення, Акт звірки (звіряння) взаєморозрахунків, підписаний лише Продавцем, по спливу цього строку вважається повністю погодженим обома Сторонами, має юридичну силу та є належним та достатнім доказом, який підтверджує правильність достовірність даних зазначених в ньому.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його повноважними представниками Сторін та скріплення печатками Сторін та діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. (п. 8.1. Договору)

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору поставки № 26/06/19-1 від 26.06.2018 поставлено товар на загальну суму 181 316,71 грн., що підтверджується видатковими накладними № 60520-0028 від 06.05.2020 на суму 99 442,71 грн № від 13.05.2020 на суму 81 874,00 грн.

Виходячи з положень п. 2.4. Договору, оплата за товар здійснюється шляхом передоплати в розмірі 50% від загальної вартості кожної партії товару, що замовляється Покупцем, оплата решти вартості (50%) здійснюється в день відвантаження товару. При цьому, позивач в позовній заяві вказує про домовленість Сторін про поставку товару з відтермінуванням оплати на 14 календарних днів, без проведення попередньої оплати.

За доводами позивача, строк оплати товару за видатковою накладною № 60520-0028 від 06.05.2020 сплив 20.05.2020, за видатковою накладною № від 13.05.2020 сплив 27.05.2020, проте відповідачем не проведено оплати за отриманий товар.

На кожну поставку товару, позивачем по справі було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні, що підтверджують реальність здійснених поставок товару: по видатковій накладній № 60520-0028 від 06.05.2020 - податкова накладна № 192 від 06.05.2020 на суму 99 442,70 грн, по видатковій накладній № від 13.05.2020 - податкова накладна № 423 від 13.05.2020 на суму 81 874,00 грн..

В травні 2020 року між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, за яким станом на травень 2020 заборгованість відповідача за Договором склала 181 316,71 грн.

Як стверджує позивач, 15.09.2020 останній звернувся до відповідача з претензією № 15/9 від 15.09.2020, в якій вимагав виконати зобов`язання за Договором та перерахувати на його рахунок заборгованість у розмірі 181 316,71 гн.. Проте вимоги претензії відповідачем залишено без відповіді та реагування.

Судом встановлено, що станом на день ухвалення рішення в даній справі, заборгованість відповідача за Договором поставки 26/06/19-1 від 26.06.2019 становить 181 316,71 грн.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими видатковими та податковими накладними підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 181 316,71 грн. Водночас, наявні матеріали справи не підтверджують проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 181 316,71 грн доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, з огляду на що, суд задовольняє вказану вимогу в повному обсязі.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 2 411,80 грн. 3 % річних,725,30 грн. інфляційних втрат та 4 823,70 грн пені за період прострочення з 20.05.2020 по 02.1.2020.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Дана норма підлягає застосовуванню за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи передбачили її сторони у договорі.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо 3% річних та інфляційних нарахувань є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Суд, перевіривши розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат дійшов висновку, що вказані позовні вимоги підлягають до задоволення в заявленому розмірі, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України.

Заявлена позивачем вимога про стягнення 4 823,70 грн. пені є безпідставною та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У п. 5.1. Договору зазначено, що Сторони за цим Договором несуть відповідальність, визначену цим Договором та/або чинним законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 343 ГК України, яка є спеціальною нормою, що регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник за прострочення платежу сплачує на користь одержувача пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом наведених положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить умов щодо розміру та бази нарахування пені або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Водночас частина шоста статті 231 ГК України не встановлює розміру штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а тому не може бути застосована як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Отже, якщо умовами договору не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання з посиланням на частину шосту статті 231 ГК України і водночас зазначена норма не передбачає конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, то немає підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція.

Відповідна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі, а такої згоди сторонами досягнуто не було.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Договором поставки № 26/06/19-1 від 26.06.2019 конкретний розмір пені не було встановлено, а тому у позивача відсутні правові підстави для її нарахування до стягнення.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд зважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву з обґрунтуванням своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, не надав доказів виконання зобов`язань за Договором поставки № 26/06/19-1 від 26.06.2019.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню з мотивів наведених вище.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІДЕЯ-ЦЕНТР» вул. Київська, буд. 14, офіс 604, м. Вінниця, 21009, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ-БУД" (вул. Героїв Дніпра, 7, м. Київ, 04209, ) 181 316 грн. 71 коп. - основного боргу; 2 411грн. 84 коп. - 3% річних; 725 грн. 30 коп. - інфляційних втрат; 2 766 грн. 80 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В позові в частині стягнення 4 823,70 грн пені відмовити.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відому суду адресу електронної пошти позивача .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 16 лютого 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Героїв Дніпра, 7, м. Київ, 04209)

3 - відповідачу (вул. Київська, буд. 14, офіс 604, м. Вінниця, 21009)