ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м.Харків Справа № 913/461/20

Провадження №34/913/461/20

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Баштовій М.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича, м. Рубіжне Луганської області,

до Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, м. Рубіжне Луганської області,

про стягнення 120 076 грн. 00 коп.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, м. Рубіжне Луганської області,

до Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича, м. Рубіжне Луганської області,

про стягнення 187 213 грн. 90 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача за первісним позовом: адвокат Приходько Є.В., ордер серія АЕ №1015040 від 04.08.2020;

від відповідача за первісним позовом: адвокат Ляпін Д.Б., ордер серія ЗР №60520 від 17.09.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Фізична особа-підприємець Бондаренко Дмитро Іванович звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, в якій просив стягнути з відповідача 120 076 грн. 00 коп., з яких заборгованість з орендної плати в сумі 96 240 грн. 00 коп., штраф у розмірі 14 436 грн. 00 коп. та 9 400 грн. невиплаченої орендної плати за останній місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено Договір оренди №010319 від 01.03.2019, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу у користування за плату на певний строк нежитлове приміщення, загальною площею 320,8 м. кв., розташоване за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, а відповідач зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та відшкодування (компенсацію) комунальних витрат.

Як зазначає позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та передав відповідачу в користування вказане майно. В свою чергу відповідач не виконав свій обов`язок щодо своєчасної та повної сплати орендної плати за 10 місяців 2019 року, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Також в позовній заяві позивач навів орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи, а саме судовий збір у сумі 2 102 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн., які просив стягнути з відповідача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 справу № 913/461/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 13.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано Фізичній особі-підприємцю Бондаренку Дмитру Івановичу строк 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін.

25.09.2020 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява від Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича, в якій просив стягнути з Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів у сумі 187 213 грн. 90 коп.

В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що дійсно 01.03.2019 між ним та ФОП Бондаренко Д.І. було укладено Договір оренди №010319, за умовами якого ФОП Коваленко Р.І. було надано в користувався будівлю нежитлового приміщення за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34. За усною домовленістю сторін оплата на перших етапах співпраці відбувалась в готівковій формі «з рук у руки» без документальних підтверджень.

Як стверджує ФОП Коваленко Р.І. кошти за користування орендованим приміщенням з березня по грудень 2019 року в сумі 96 204 грн. 00 коп., про які зазначав у претензії №1 від 11.12.2019 ФОП Бондаренко Д.І., передавались йому у готівковій формі, як і орендна плата за перший та останній місці, в зв`язку з чим орендар не визнав вимоги вказаної претензії. В подальшому, до моменту розірвання Договору, всі розрахунки між сторонами проводились виключно у безготівковій формі на загальну суму 70 000 грн. 00 коп.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що ним було проведено роботи із приведення орендованого приміщення до стану, належного для ведення господарської діяльності, зокрема, придбано обладнання для ремонту систем водо- та енергопостачання приміщення, здійснено поновлення крівлі, встановлено стаціонарні обігрівачі приміщення на суму 30 597 грн. 90 коп.

Також зазначає, що з грудня 2019 року сплачував ФОП Бондаренко Д.І. компенсацію за спожиту електричну енергію на загальну суму 86 584 грн. 57 коп.

ФОП Коваленко Р.І. вважає, що належним чином виконував свої зобов`язання за Договором, на відміну від орендодавця, який не мав належних підстав для отримання коштів за користування орендованим приміщенням, оскільки об`єкт оренди, який був предметом Договору, не існує як об`єкт нерухомості, а є фактично об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88%. Тому, на думку позивача за зустрічним позовом, відповідач не набув статусу власника об`єкта нерухомості у розумінні закону, а отже не мав права укладати Договір оренди та передавати правомочність з користування предметом Договору.

В зв`язку з тим, що вказаний Договір було укладено орендодавцем без належного у нього обсягу дієздатності, ФОП Коваленко Р.І. вважає, що майно у вигляді грошових коштів, отримане ФОП Бондаренко Д.І., є безпідставно набутим внаслідок омани, а Договір оренди №010319 від 01.03.2019 є нікчемним правочином.

Крім того, стверджує, що доведення незаконності укладення правочину та визнання його недійсним не є обов`язковим в даній справі, на відміну від встановлення безпідставності та недійсності претензії №1 від 11.12.2019.

Вказане стало підставою для звернення до суду із зустрічним позовом.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2020 зустрічну позовну заяву у справі №913/461/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.09.2020 зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича залишено без руху. Надано Фізичній особі-підприємцю Коваленку Роману Івановичу строк 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків зустрічної позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.

29.09.2020 на адресу суду від представника ФОП Коваленка Р.І. надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому зазначає, що не визнає вимоги за первісним позовом у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом вважає, що Договір оренди №010319 від 01.03.2019 був укладений із порушенням вимог законодавства, без належного обсягу дієздатності, оскільки предмет Договору є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88%. Тому ФОП Коваленко Р.І. стверджує, що Договір оренди №010319 від 01.03.2019 є нікчемним правочином.

Також відповідач за первісним позовом вказує, що кошти за сплату орендної плати було передано ФОП Бондаренку Д.І. у готівковій формі та заперечує проти існування заборгованості з орендної плати. До того ж, на думку, ФОП Коваленка Р.І., претензія №1 від 11.12.2019 є безпідставною та недійсною. В зв`язку з чим, відповідач за первісним позовом просив відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі. Крім того, у даному відзиві відповідач за первісним позовом просив визнати недійсним Договір оренди №010319 від 01.03.2019.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.10.2020 прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича до Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича про стягнення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів у сумі 187 213 грн. 90 коп. до розгляду з первісним позовом у справі №913/461/20. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Суд перейшов від розгляду справи №913/461/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи за правилами загального позовного провадження розпочато зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 04.11.2020 о 15 год. 15 хв.

В судовому засіданні 04.11.2020 взяв участь представник відповідача за первісним позовом, надав усні пояснення, проти первісного позову заперечив та підтримав зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання 04.11.2020 не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Станом на 04.11.2020 відзиву на зустрічну позовну заяву ФОП Бондаренко Д.І. не надав.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.11.2020 запропоновано ФОП Коваленку Р.І. у дводенний строк з дня вручення даної ухвали надіслати ФОП Бондаренку Д.І. копію зустрічної позовної заяви, з урахуванням заяви про усунення недоліків, разом із додатками, на адресу: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, бульв. Дружби Народів, буд. 34, оф. 1, докази надсилання надати суду. Продовжено ФОП Бондаренку Д.І. строк для надання відзиву на зустрічну позовну заяву до 01.12.2020 (включно). Запропоновано ФОП Бондаренку Д.І. надати відзив на зустрічну позовну заяву з доказами направлення іншій стороні. Відкладено підготовче засідання на 09.12.2020 о 14 год. 40 хв.

04.12.2020 через канцелярію суду відповідач за первісним позовом подав докази направлення зустрічної позовної заяви з додатками позивачу за первісним позовом, які були долучені судом до матеріалів справи.

08.12.2020 від ФОП Бондаренка Д.І. надійшов відзив на зустрічний позов, в якому зазначає, що вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві не визнає у повному обсязі. ФОП Бондаренко Д.І. зазначає, що від ФОП Коваленко Р.І. за 2019 рік жодного разу не надійшла орендна плата, яка мала сплачуватись в безготівковій формі шляхом перерахування грошових котів на поточний банківський рахунок ФОП Бондаренка Д.І., а не з рук в руки, як вказував ФОП Коваленко Р.І.

ФОП Бондаренко Д.І. вказує, що твердження ФОП Коваленка Р.І. про відсутність підстав для укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019 та на отримання орендної плати за користування приміщенням є безпідставними, оскільки ФОП Бондаренко Д.І. є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34. До того ж, ФОП Коваленко Р.І. більше року користувався орендованим приміщенням та отримував прибуток.

Стовно стану орендованого приміщення та його подальшого поліпшення, ФОП Бондаренко Д.І. зазначає, що ФОП Коваленко Р.І., укладаючи Договір оренди, розумів в якому стані передається приміщення і погодився на такі умови. Поліпшення приміщення та ремонтні роботи проводились ФОП Коваленком Р.І. з власної ініціативи і про такі дії сторони не домовлялися та додаткових угод не укладали. В зв`язку з наведеним ФОП Бондаренко Д.І. просить відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

В судовому засіданні 09.12.2020 взяв участь представник відповідача за первісним позовом, надав усні пояснення, проти первісного позову заперечив та підтримав зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання 09.12.2020 не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 09.12.2020 встановлено сторонам строк для надання відповідей на відзиви на первісну та зустрічну позовні заяви до 31.12.2020 (включно). Запропоновано сторонам надати відповіді на відзиви на первісну та зустрічну позовні заяви відповідно з доказами направлення іншій стороні. Встановлено сторонам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив на подання до суду заперечення. Запропоновано сторонам у разі отримання відповіді на відзив надати обґрунтовані заперечення з доказами направлення іншій стороні. Продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 13.01.2021 о 15 год. 15 хв.

В судовому засіданні 13.01.2021 взяв участь представник позивача за первісним позовом, надав усні пояснення, проти зустрічного позову заперечив та підтримав первісний позов.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання 13.01.2021 не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Станом на 13.01.2020 відповідей на відзиви на первісну та зустрічну позовні заяви, а також заперечень чи будь-яких інших заяв по суті сторонами надано не було.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 13.01.2021 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03.02.2021 о 15 год. 10 хв.

В судовому засіданні 03.02.2021 взяли участь представники сторін.

03.03.2021 через канцелярію суду представник відповідача за зустрічним позовом подав заяву від 03.02.2021, в якій зазначав, що надає суду копії судових рішень судів вищих інстанцій, на які посилається відповідач за зустрічним позовом.

Згідно положень ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на вказане, суд залишає заяву представника відповідача за зустрічним позовом від 03.02.2021 без розгляду.

Представник позивача за первісним позовом, надав усні пояснення по суті позовних вимог, підтримав первісний позов та проти зустрічного позову заперечив.

Представник відповідача за первісним позовом, надав усні пояснення по суті позовних вимог, проти первісного позову заперечив та підтримав зустрічний позов.

Відповідей на відзиви на первісну та зустрічну позовні заяви, а також заперечень чи будь-яких інших заяв по суті від сторін не надходило.

03.02.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2019 між Фізичною особою-підприємцем Бондаренком Дмитром Івановичем (Орендодавець, позивач за первісним позовом) та Фізичною особою-підприємцем Коваленком Романом Івановичем (Орендар, відповідач за первісним позовом) укладено Договір оренди №010319, відповідно до умов п. 1.1 якого Орендодавець зобов`язався передати Орендарю у користування за плату на певний строк об`єкт нежитлового нерухомого майна: будівлю нежитлового приміщення (далі - Майно), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25, що розташована на земельній ділянці площею 1258 кв. м. за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8 кв. м. (т. І а.с. 54-58).

В свою чергу Орендар, зобов`язався своєчасно і в повному розмірі сплачувати орендну плату та відшкодування (компенсацію) комунальних витрат Орендодавця (пп. 5.2.7. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору розмір орендної плати за повний календарний місяць оренди Майна, з урахуванням індексації, без ПДВ, становить 9 624 грн. 00 коп.

Орендна плата не включає витрати Орендодавця на оплату комунальних послуг, необхідних для користування Майном та спожитих Орендарем (п. 3.2. Договору).

Як визначено в п. 3.4. Договору нарахування та сплата орендної плати і відшкодування (компенсації) комунальних витрат Орендодавця здійснюється за весь час фактичної оренди Майна, починаючи з моменту передання Майна в оренду і до моменту повернення Майна з оренди за відповідним підписаним Сторонами актом приймання-передачі, включаючи і час після розірвання або припинення Майна.

Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно до 5 числа місяця, в якому орендується Майно, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Орендодавця, який підписується сторонами (п. 3.6. Договору).

За умовами п. 3.9. Договору Орендар повинен сплатити при підписанні Договору за перший та останній місяці оренди наперед.

Відповідно до п.п. 8.1., 8.2. Договір набирає чинності з моменту його підписання і застосовується до відносин між Сторонами, які виникнуть з 01.03.2019. Договір укладено на строк 2 роки, обчислення якого починається з 01.03.2019 та закінчується 28.02.2021.

Договір підписаний сторонами без жодних застережень та зауважень.

Як зазначає позивач за первісним позовом, на виконання умов Договору оренди №010319 від 01.03.2019, він передав відповідачу за первісним позовом Майно в оренду в комплекті та стані, що відповідають умовам вказаного Договору. Претензій щодо комплекції чи стану Майна Орендодавець від Орендаря не отримував. Тобто позивач за первісним позовом виконав свої зобов`язання за Договором оренди №010319 від 01.03.2019 в повному обсязі.

Натомість, відповідач за первісним позовом не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати, у визначеному Договором розмірі за період з 01.03.2019 по 31.12.2019, в зв`язку з чим у нього перед позивачем за первісним позовом виникла заборгованість в розмірі 96 240 грн. 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору 11.12.2019 ФОП Бондаренко Д.І. звернувся до ФОП Коваленка Р.І. з претензією №1, в якій повідомив останнього про зміну банківських рахунків та пропонував погасити заборгованість по орендній платі, яка на той момент складала 86 616 грн. (т. І а.с. 59-60).

Вказана претензія була залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді.

В подальшому ФОП Бондаренко Д.І. листом №060720 від 06.07.2020 повідомив ФОП Коваленка Р.І. про зміну орендної плати, в зв`язку зі змінами в кон`юнктурі ринку та збільшенням витрат на утримання приміщень, яка з 01.08.2020 становитиме 17 000 грн. (т. І а.с. 63).

У відповідь ФОП Коваленко Р.І. в листі від 20.07.2020 просив надати ФОП Бондаренка Д.І. обґрунтований розрахунок зміни показників, що зумовлюють підвищення розміру орендної плати (т. І а.с. 64).

Надалі ФОП Коваленко Р.І. листом від 29.07.2020 повідомив ФОП Бондаренка Д.І., що вважає Договір оренди №010319 від 01.03.2019 розірваним та припиняє користування об`єктом нерухомого майна 25, що розташований на земельній ділянці площею 1258 кв. м. за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8 кв. м. (т. І а.с. 65).

Оскільки відповідач своїх зобов`язань щодо оплати орендної плати у період з 01.03.2019 по 31.12.2019 за Договором оренди №010319 від 01.03.2019 не виконав, позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 96 240 грн. 00 коп., штрафу у розмірі 14 436 грн. 00 коп. та 9 400 грн. невиплаченої орендної плати за останній місяць.

Відповідач за первісним позовом проти первісного позову заперечив, вказавши, що Договір оренди №010319 від 01.03.2019 був укладений із порушенням вимог законодавства, без належного обсягу дієздатності, оскільки його предметом є об`єкт незавершеного будівництва готовністю 88%. Тому ФОП Коваленко Р.І. стверджує, що Договір оренди №010319 від 01.03.2019 є нікчемним правочином.

Також відповідач за первісним позовом вказує, що кошти за сплату орендної плати було передано ФОП Бондаренку Д.І. у готівковій формі та заперечує проти існування заборгованості з орендної плати. До того ж, на думку, ФОП Коваленка Р.І., претензія №1 від 11.12.2019 є безпідставною та недійсною. В зв`язку з чим, відповідач за первісним позовом просив відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі. Крім того, у даному відзиві відповідач за первісним позовом просив визнати недійсним Договір оренди №010319 від 01.03.2019.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором найму (оренди).

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Статтею 765 ЦК України унормовано, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем за первісним позовом, після укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019 ФОП Бондаренко Д.І. передав, а ФОП Коваленко Р.І. прийняв у строкове платне користування об`єкт нежитлового нерухомого майна: будівлю нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25, що розташована на земельній ділянці площею 1258 кв. м. за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, загальною площею 320,8 кв. м.

Стан орендованого приміщення визначено як задовільний (п. 1.3. Договору).

Будь-яких зауважень щодо стану приміщення на час укладання Договору ФОП Коваленко Р.І. не мав.

Таким чином, позивач за первісним позовом виконав свої зобов`язання за Договором оренди №010319 від 01.03.2019 в повному обсязі та передав Майно в користування відповідача за первісним позовом.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, Договором встановлений строк виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати - щомісячно до 5 числа місяця, в якому орендується Майно, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Орендодавця (п. 3.6. Договору).

Позивач за первісним позовом стверджував, що після передачі Майна за Договором відповідачу за первісним позовом, останній користувався орендованим приміщенням, однак свої зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати у період з 01.03.2019 по 31.12.2019, у визначеному Договором розмірі, не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем за первісним позовом виникла заборгованість в розмірі 96 240 грн. 00 коп. за 10 місяців 2019 року.

Матеріали справи свідчать, що ФОП Бондаренко Д.І. звертався до ФОП Коваленка Р.І. з претензією №1 від 11.12.2019, в якій пропонував погасити заборгованість по орендній платі, що на той момент за 9 місяців 2019 року складала 86 616 грн. (т. І а.с. 59-60), яка була залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді.

Крім того, за умовами п. 3.9. Договору ФОП Коваленко Р.І. повинен був сплатити при підписанні Договору за перший та останній місяці оренди наперед, тобто окрім суми орендної плати, яку відповідач за первісним позовом мав сплачувати протягом 10 місяців 2019 року, він мав сплатити наперед орендну плату за останній місяць.

Судом встановлено, що 15.12.2019 ФОП Коваленко Р.І. сплатив на розрахунковий рахунок ФОП Бондаренка Д.І. 10 000 грн. 00 коп. в рахунок сплати орендної плати, що підтверджується платіжним дорученням від 15.12.2019 (т. І а.с. 99).

Враховуючи викладене, суд приймає в якості доказу сплати орендної плати в сумі 10 000 грн. 00 коп. платіжне доручення від 15.12.2019 за грудень 2019 року та частково за попередні місяці, в зв`язку з чим сума заборгованості з орендної плати складає 86 240 грн. 00 коп.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів оплати ФОП Коваленком Р.І. решти орендної плати в сумі 86 240 грн. 00 коп., як не містять і сплати орендної плати за останній місяць наперед.

Відповідачем за первісним позовом були надані до матеріалів справи платіжні доручення, які підтверджують сплату орендної плати та компенсацію електричної енергії вже в 2020 році (т. І а.с. 100-114). Проте, періоди заборгованості за 2020 рік позивачем за первісним позовом не заявлялись.

Приймаючи до уваги те, що відповідач за первісним позовом не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у Договорі, та не сплачував орендну плату у встановлений Договором строк, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором оренди №010319 від 01.03.2019.

За таких обставин, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості з орендної плати є законною, обґрунтованою, однак такою, що підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 86 240 грн. 00 коп. та невиплаченої орендної плати за останній місяць в розмірі 9 400 грн., а всього 95 640 грн. 00 коп.

ФОП Коваленко Р.І. стверджував, що кошти за користування орендованим приміщенням з березня по грудень 2019 року в сумі 96 204 грн. 00 коп., про які зазначав у претензії №1 від 11.12.2019 ФОП Бондаренко Д.І., передавались йому у готівковій формі, як і орендна плата за перший та останній місці.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Однак, відповідач за первісним позовом не довів обставин щодо сплати ним орендної плати з березня по грудень 2019 року у готівковій формі. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин відповідачем за первісним позовом до матеріалів справи не надано.

З огляду на вказане, твердження ФОП Коваленка Р.І. про відсутність заборгованості з орендної плати та сплату коштів за користування орендованим приміщенням з березня по грудень 2019 року у готівковій формі, є безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Відносно вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу у розмірі 14 436 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

За умовами п. 6.4. Договору в разі порушення Орендарем строку сплати орендної плати та відшкодування (компенсації) комунальних витрат Орендодавця більш ніж на 10 днів, він зобов`язаний сплатити Орендареві, незалежно від сплати пені і процентів, вказаних в цьому Договорі, також штраф в розмірі 15% від суми несплачених в строк вищевказаних платежів.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом умов Договору, позивачем за первісним позовом нараховано штраф у розмірі 14 436 грн. 00 коп., що складає 15% від 96 240 грн. 00 заборгованості.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд вважає, що відповідачу за первісним позовом безпідставно нараховано штраф на заборгованість в розмірі 96 240 грн. 00, оскільки, як наведено вище, ФОП Коваленко Р.І. сплатив 10 000 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення від 15.12.2019 в рахунок сплати орендної плати в грудні 2019 року, а отже не порушив строк сплати орендної плати більше ніж на 10 днів.

Таким чином, в даному випадку штраф має розраховуватись не від суми несвоєчасно сплаченої орендної плати за 10 місяців 2019 року, як вказував позивач за первісним позовом, а від суми несвоєчасно сплаченої орендної плати за 9 місяців 2019 року, тобто від 86 616 грн. 00 коп.

Здійснивши власний розрахунок штрафу від суми несвоєчасно сплаченої орендної плати за 9 місяців 2019 року - 86 616 грн. 00. коп., суд зазначає, що сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом становить 12 992 грн. 40 коп.

В зв`язку з чим вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу підлягає частковому задоволенню у розмірі 12 992 грн. 40 коп.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, однак такими, що підлягають задоволенню частково.

В зв`язку з чим з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню заборгованість з орендної плати в сумі 95 640 грн. 00 коп. та штраф в сумі 12 992 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом слід відмовити.

Стосовно зустрічних позовних вимог ФОП Коваленка Р.І. до ФОП Бондаренка Д.І. про стягнення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів у сумі 187 213 грн. 90 коп., суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права є предметом регулювання глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Судом встановлено, що правовідносини сторін у даній справі є договірними, між сторонами було укладено Договір оренди №010319 від 01.03.2019, який недійсним в судовому порядку не визнавався, тому до них не можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна.

В зв`язку з чим, зустрічна позовна вимога ФОП Коваленка Р.І. до ФОП Бондаренка Д.І. про стягнення безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів у сумі 187 213 грн. 90 коп. є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Твердження ФОП Коваленка Р.І. про те, що Договір оренди №010319 від 01.03.2019 є нікчемним в силу закону, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що нікчемним є лише такий правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Такий висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.01.2019 у справі №759/2328/16-ц, відповідно до якої тлумачення ч. 2 ст. 215 ЦК України свідчить, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Натомість, ФОП Коваленко Р.І. в зустрічній позовній заяві зазначав, що Договір оренди №010319 від 01.03.2019 є нікчемним правочином, оскільки об`єкт оренди, який був предметом цього Договору, не існує як об`єкт нерухомості, а є фактично об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88%. Тому ФОП Бондаренко Д.І. не набув статусу власника об`єкта нерухомості у розумінні закону і не мав права укладати спірний Договір оренди та передавати правомочність з користування предметом Договору.

При цьому, будь-яких посилань на норми чинного законодавства щодо нікчемності договорів оренди за таких умов не навів.

Отже, вищевказані доводи не свідчать про недійсність правочину, яка прямо встановлена законом (прямої вказівки закону), тому Договір оренди №010319 від 01.03.2019 не є нікчемним, а, відповідно, є дійсним.

Разом з тим, такі доводи свідчать про заперечення ФОП Коваленком Р.І. дійсності Договору оренди №010319 від 01.03.2019.

Положеннями ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ФОП Коваленко Р.І. в зустрічній позовній заяві просив стягнути з ФОП Бондаренка Д.І. безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів (т. І а.с. 83). Вимогу про визнання недійсним Договору оренди №010319 від 01.03.2019 ФОП Коваленко Р.І. в зустрічній позовній заяві не заявляв.

Вказівка в прохальній частині відзиву на первісну позовну заяву про визнання недійсним Договору оренди №010319 від 01.03.2019, укладеного між ФОП Бондаренко Д.І. та ФОП Коваленко Р.І. (т. І а.с. 140), не є позовною вимогою в розумінні ст. 162 ГПК України, оскільки свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування позивач викладає у позовній заяві (зустрічній позовній заяві). В свою чергу, в ч. 1 ст. 165 ГПК України встановлено, що у відзиві викладаються заперечення відповідача проти позову, однак аж ніяк не вимоги позовного характеру.

Посилання ФОП Коваленка Р.І. на необхідність визнання недійсним претензії №1 від 11.12.2019, суд вважає необґрунтованими з огляду на норми чинного законодавства, оскільки стверджуючи про необхідність визнання недійсним претензії, ФОП Коваленко Р.І. не врахував, що претензія не є правочином, яким виступає дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України), а є вимогою суб`єкта господарювання, чиї права або законні інтереси порушено, до контрагента про відшкодування збитків або застосування інших санкцій з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів (ст. 222 ГК України).

Відносно тверджень ФОП Коваленка Р.І. про укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019 із порушенням вимог законодавства, без належного обсягу дієздатності, оскільки його предметом є об`єкт незавершеного будівництва готовністю 88%, суд зазначає наступне.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №214748076 від 02.07.2020 вбачається, що приміщення, загальною площею 320,8 м. кв., розташоване за адресою: 93000, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 34, яке ФОП Бондаренко Д.І. здавав в оренду, дійсно є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 88% (т. І а.с. 115-117).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи Договір оренди №010319 від 01.03.2019, ФОП Коваленко Р.І. погодився, що стан Майна, яке він отримав у користування за Договором оренди №010319 від 01.03.2019 є задовільним, що відображено п . 1.3. Договору (т. І а.с. 54). Будь-яких претензій щодо стану Майна ФОП Коваленко Р.І. Орендодавцю не заявляв. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов Договору, в результаті чого Орендар протягом тривалого часу, а саме з 01.03.2019 по 31.07.2020, користувався таким Майном і не мав до орендодавця жодних претензій ні щодо стану такого майна, ні також щодо його правового статусу.

Тому твердження ФОП Коваленка Р.І. про укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019 із порушенням вимог законодавства є безпідставними та спрямовані скоріше на уникнення господарської відповідальності за порушення майнових прав та законних інтересів Орендодавця.

До того ж, дії ФОП Коваленка Р.І. щодо укладення Договору оренди №010319 від 01.03.2019, користування орендованим Майном, здійснення підприємницької діяльності в даному приміщенні, свідчать не лише про досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов, а й про вчинення ним дій, спрямованих на його реальне виконання.

Відтак є очевидним, що такі дії ФОП Коваленка Р.І., який уклав Договір оренди №010319 від 01.03.2019, виконував його умови, отримуючи можливість користуватись орендованим приміщенням, а згодом стверджує про нікчемність такого Договору, суперечать його попередній поведінці.

Суд зауважує, що суперечлива поведінка сторін заборонена в цивільних правовідносинах, оскільки не сприяє сталому діловому обороту, про що переконливо свідчить доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Таким чином, поведінка ФОП Коваленка Р.І. як Орендаря за Договором оренди №010319 від 01.03.2019, в даному випадку, є недобросовісною.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. При цьому, обставини, якими ФОП Коваленко Р.І. обґрунтовує позовні вимоги в зустрічному позові в цілому є аналогічними запереченням проти первісного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову повністю.

З огляду на вказане, вимоги ФОП Коваленка Р.І. про стягнення з ФОП Бондаренка Д.І. безпідставно набутого майна у вигляді грошових коштів у сумі 187 213 грн. 90 коп. не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ч.ч. 1-3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума судового збору, сплаченого позивачем за первісним позовом у розмірі 2 102 грн. 00 коп. та, відповідно, сплаченого позивачем за зустрічним позовом в сумі 2 808 грн. 22 коп., а також витрати на надання правової допомоги адвоката, заявлені позивачем за первісним позовом, в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, судовий збір за подання первісного позову слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В свою чергу, з огляду на те, що вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, судовий збір за подання зустрічного позову слід покласти на ФОП Коваленко Р.І., як на позивача за зустрічним позовом.

Відносно витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн., заявлених позивачем за первісним позовом, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У первісній позовній заяві позивач за первісним позовом навів орієнтовний розрахунок суми витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 20 000 грн., які просив стягнути з відповідача за первісним позовом.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вказане висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із необхідністю подання позову до суду ФОП Бондаренко Д.І. звернувся до адвоката Приходька Є.В. з метою надання останнім правової допомоги, пов`язаної із захистом прав та інтересів позивача за первісним позовом у даній справі.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, позивач за первісним позовом надав копії Договору №10-07-20/1ФОП про надання правової допомоги від 10.07.2020, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП №3094 від 10.06.2016 (т. І а.с. 52-53), Акта №СФ-20/БДІ виконаних робіт (надання послуг) від 03.08.2020, Квитанції ФОП №03-08/20 про сплату грошових коштів від 03.08.2020, Рахунку-фактури №СФ-07/О від 03.08.2020 (т. І а.с. 66-68) та ордеру серії АЕ №1015040 від 04.06.2020 (т. І а.с. 11).

Так, відповідно до умов Договору №10-07-20/1ФОП про надання правової допомоги від 10.07.2020, який укладений між Приходьком Є.В. (Адвокат) та ФОП Бондаренко Д.І. (Клієнт), Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту для захисту його прав, свобод та законних інтересів.

Згідно із положеннями даного Договору розмір гонорару за надання правової допомоги встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю Сторін.

03.08.2020 між ФОП Бондаренко Д.І. та адвокатом Приходьком Є.В. підписаний Акт №СФ-20/БДІ виконаних робіт (надання послуг) від 03.08.2020, відповідно до якого загальна вартість робіт (наданих послуг) становить 20 000 грн. 00 коп.

На підтвердження доказів оплати наданих послуг позивачем за первісним позовом надано Квитанцію ФОП №03-08/20 про сплату грошових коштів від 03.08.2020 на суму 20 000 грн. 00 коп.

Суд вважає підтвердженими витрати відповідача на професійну правничу допомогу, пов`язані зі консультацією клієнта, узгодженням правової позиції, підготовкою та поданням до суду позовної заяви, супроводом справи протягом судового розгляду до винесення судом рішення по суті та погашенням витрат на поїздки до суду в місто Харків.

Положеннями ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ФОП Коваленком Р.І. клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в даній справі не подавалось.

Разом з тим, ч. 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Враховуючи складність даної справи; виконані адвокатом Приходьком Є.В. відповідні роботи (надані послуги); час, що витрачений адвокатом на виконання таких робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для позивача за первісним позовом, кількість судових засідань, в яких адвокат брав участь безпосередньо в місті Харків при розгляді даної справи (1 судове засідання), суд вважає, що витрати позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу підлягають розподілу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Оскільки саме на вказану суму витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Викладене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, які в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Схожі висновки зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №753/15687/15-ц, від 26.09.2018 у справі №753/15683/15, від 18.06.2019 у справі №910/3929/18 та інших.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, витрати позивача за первісним позовом на правову допомогу адвоката підлягають задоволенню в розмірі пропорційному розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом, в зв`язку з чим з ФОП Коваленка Р.І. на користь ФОП Бондаренка Д.І. підлягають стягненню витрати наданої правової допомоги адвоката в розмірі 9 041 грн. 14 коп.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Бондаренка Дмитра Івановича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість з орендної плати в сумі 95 640 грн. 00 коп., штраф в розмірі 12 922 грн. 40 коп., судовий збір в сумі 1 900 грн. 45 коп. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 9 041 грн. 14 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

5. В задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Коваленка Романа Івановича відмовити в повному обсязі.

6. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 09.02.2021.

Суддя А.В. Іванов