ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1194/17 (923/295/20)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Бєляновського В.В., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників учасників процесу:

Ліквідатор КП "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради арбітражний керуючий Ляшко О.В. - особисто, посвідчення № 343, дата видачі: 28.02.13;

Від КП "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради - адвокат Хромченко О.С., ордер ХС № 143627, дата видачі: 02.12.20; посвідчення №21/1600 від 08.08.18;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради

на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 (суддя суду першої інстанції - Немченко Л.М., час і місце оголошення рішення: 06.11.2020 (повний текст складено - 17.11.2020), м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області)

у справі №923/1194/17 (923/295/20)

за позовом: Комунального підприємства "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради

до Відповідача-1: Управління комунальної власності Херсонської міської ради

Відповідача - 2: Фізичної особи ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Херсонської міської ради

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Управління комунальної власності Херсонської міської ради та до фізичної особи ОСОБА_1 , якою просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.06.2017 № 1084, укладений між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції вказав, що документами, що підтверджують виникнення права господарського відання або оперативного управління на нерухоме майно, є рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном. Однак, відповідний акт органу місцевого самоврядування, яким спірне майно було б закріплене за позивачем на праві господарського відання, Херсонською міською радою не приймався. Із огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено, що предмет купівлі-продажу спірного договору належить позивачу на праві господарського відання, а тому укладанням спірного договору не порушені права позивача.

Суд першої інстанції не приймав посилання позивача на обставини висвітлені в судових рішеннях у справах №923/220/19, №923/223/19, як на преюдиційні факти, оскільки у справах №923/220/19, №923/223/19 досліджувались обставини стосовно інших договорів та з іншим складом учасників, а отже відповідні факти встановлені в судових рішеннях по цим справам не можуть визнаватись такими, що не потребують доказування.

Суд першої інстанції зазначив, що в ході розгляду справи позивач не довів, що набув права звернення до суду з позовом у розумінні ст.4 ГПК України, оскільки ним не доведено права ліквідатора звертатись з таким позовом за вищенаведеними нормами законодавства про банкрутство та факту порушення прав КП "Таврійський" укладенням спірного договору.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.06.2017 № 1084 матиме наслідком непропорційне втручання держави в право громадянина мирно володіти майном.

09.12.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20).

Апелянт вказав, що висновок суду першої інстанції про відсутність акту органу місцевого самоврядування щодо закріплення майна за КП «Таврійський» на праві господарського відання не відповідає фактичним обставинам справи, суперечить нормам ст. ст. 66, 78 ГК України та висновкам Верховного Суду у справах № 923/220/19, № 923/223/19, на які посилався Позивач під час розгляду даної справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми статей 136, 144 ГК України, статей 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п. 6.2.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, апелянт вказав, що право господарського відання КП «Таврійський» на майно, внесене до його статутного фонду, виникло до 01 січня 2013 року та на момент виникнення не підлягало державній реєстрації, отже існувало на день укладення спірного договору незалежно від його державної реєстрації.

Апелянт також посилався на те, що у справах № 923/220/19 та № 923/223/19 судами було встановлено, що спірне нерухоме майно внесено до статутного фонду КП «Таврійський» і з 04.09.2007 було закріплене за ним на праві господарського відання. Однак в порушення статей 75, 236 ГПК України Господарський суд Херсонської області не визнав обставини преюдиціальними та не врахував висновки Верховного Суду при розгляді даної справи.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме ст.4 ГПК України, ст.42 КУзПБ, а також неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст.42, ст.44 Закону про банкрутство. Оскільки, ні Закон, ні Кодекс не ставлять початок продажу майна банкрута в залежність від завершення формування ліквідаційної маси, і таким чином не спричиняють неможливість подальших дій ліквідатора щодо повернення майна банкрута, стягнення збитків та інших дій, спрямованих на наповнення ліквідаційної маси.

Також апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність права Позивача на звернення до суду з позовом не відповідає обставинам справи.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 06 листопада 2020 року у справі № 923/1194/17 (923/295/20) повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/1194/17(923/295/20) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.12.2020.

10.12.2020 суддею Філінюком І.Г. подано заяву про самовідвід, яка мотивована тим, що Постановою Верховного Суду від 19.11.2020 скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 по справі №923/1194/17, яка була прийнята за участю колегії суддів: головуючий суддя - Лавриненко Л.В., судді - Аленін О.Ю., Філінюк І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 заяву судді Філінюка І.Г. про самовідвід у справі № 923/1194/17 (923/295/20) - задоволено; відведено суддю Філінюка І.Г. від участі у розгляді справи № 923/1194/17(923/295/20); відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу господарських судів та приписів статті 32 ГПК України матеріали справи №923/1194/17 (923/295/20) передано до повторного автоматичного розподілу.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.12.2020, справу №923/1194/17(923/295/20) було передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Бєляновський В.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.01.2021; роз`яснено учасникам справи про їх право до 10.01.2021 подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи; призначено справу №923/1194/17 (923/295/20) до розгляду на 04 лютого 2021 о 16:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

11.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від фізичної особи ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20).

Відповідач-2 вказала, що Позивач не має право на звернення до суду з цим позовом, оскільки спірне майно не було закріплено за ним власником на праві господарського відання.

Відсутність факту належності позивачу спірного нерухомого майна на праві господарського відання не породжує право на захист, тобто права на звернення із цим цивільним позовом, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідач-2 зазначає, що вона є законним набувачем (власником) спірного майна, тому задоволення позову і визнання недійсним спірного договору, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Відповідач-2 також зазначила, що рішення Херсонської міської ради від 30.08.2013 № 1123 «Про затвердження переліку об`єктів, що перебувають у комунальній власності м. Херсона і підлягають відчуженню шляхом продажу па аукціоні» та аукціон з продажу майна є чинними та у судовому порядку не оскаржувались.

Керуючись викладеним вище, Відповідач-2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги КП «Таврійський» в повному обсязі, рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі № 923/1194/17 (923/295/20) залишити без змін.

14.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Управління комунальної власності Херсонської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20).

Відповідач-1 вказав, що Позивачем не доведено законність підстав виникнення права господарського відання на спірний об`єкт нерухомості.

Окрім того, на думку Відповідача-1, Позивач не зареєстрував за собою право господарського відання на спірне майно у встановленому законом порядку.

Відповідач-1 також зазначає, що позов у рамках провадження у справі про банкрутство подано неналежною особою.

Відповідач-1 також вказав, що у даному випадку підлягає застосування строк позовної давності, оскільки процедура відчуження спірного нерухомого майна розпочалася у 2013 році на підставі рішення Херсонської міської ради від 30.08.2013 № 1123.

Керуючись викладеним вище, Відповідач-1 просить апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Таврійський» адвоката Хромченко О.С. - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20) - залишити без змін.

04.02.2021 у судовому засіданні прийняли участь ліквідатор банкрута - арбітражний керуючий Ляшко О.В., представник КП "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради - адвокат Хромченко О.С. Представники ОСОБА_1 , Херсонської міської ради та Управління комунальної власності Херсонської міської ради у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2020 про призначення справи №923/1194/17 (923/295/20) до розгляду на 04 лютого 2021 о 15:00 була отримана Херсонською міською радою та Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради - 18.12.2020, ОСОБА_1 - 21.12.2020.

Статтею 120 частиною 3, 6, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 04.02.2021, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20), до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з метою розгляду апеляційної скарги у даній справі у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі №923/1194/17 (923/295/20) по суті, не дивлячись на відсутність представників відповідачів та третьої особи, повідомлених про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство виконавчого комітету Херсонської міської ради (м. Херсон, вул. Карбишева, 19, код ЄДР 34786387) є комунальним підприємством, в графі «Перелік засновників (учасників) юридичної особи» зазначено - Херсонська міська рада Херсонської області.

На виконання рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.03.2007 року № 178 «Про передачу з балансу товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Наш дім» на баланс комунального підприємства (КП) «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради майна цілісного майнового комплексу КП «ЖЕО Суворовського району» за актом прийому-передачі від 29 березня 2007 р. на баланс КП «Таврійський» було передано цілісний майновий комплекс, в тому числі і будівлі, що, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Херсонської міської ради від 04.09.2007 № 549 «Про внесення змін до статутного фонду КП «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради», вирішено внести зміни до статутного фонду КП «Таврійський» за рахунок вартості майна цілісного майнового комплексу, залишкова вартість якого складає 1730358,76 грн, згідно з актом про передачу від ТОВ «Наш Дім» до КП «Таврійський» від 29 березня 2007 року, визначено розмір статутного фонду КП «Таврійський» з урахуванням змін.

14 серпня 2008 року було зареєстровано зміни до статуту КП «Таврійський» на підставі, зокрема, рішення Херсонської міської ради від 04.09.2007 № 549 щодо збільшення розміру статутного фонду КП «Таврійський» та внесення до статутного фонду майна.

Так, відповідно до п.4.2 Статуту КП "Таврійський" майно Підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста.

Згідно з п. 4.5 Статуту КП "Таврійський" джерелами формування майна Підприємства є майно та інші цінності, передані йому засновником.

Таким чином, майно, передане на баланс КП "Таврійський" за актом прийому-передачі від 29.03.2007 та внесене до його статутного фонду рішенням Херсонської міської ради від 04.09.2007 № 549, перебувало у володінні та користуванні КП «Таврійський».

Ухвалою від 18.02.2018 Господарського суду Херсонської області у справі №923/1194/17 було відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради; введено процедуру розпорядження майном строком на 115 календарних днів та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дейнегіну Вікторію Миколаївну.

Постановою Господарського суду Херсонської області від 26.09.2018 у справі №923/1194/17 КП «Таврійський» визнано банкрутом та стосовно нього відкрито ліквідаційну процедуру.

Право комунальної власності територіальної громади міста Херсона в особі Херсонської міської ради виникло на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 15.11.2011 № 508, на підставі якого видано свідоцтво на право власності від 01.12.2011, зареєстроване в БТІ 13.12.2011 за реєст. номером 35333099, номер запису 3953 в книзі 11.

Рішенням Херсонської ради міської від 30.08.2013 №1123 затверджено перелік об`єктів, що перебувають у комунальній власності м. Херсона, до якого увійшли і нежитлові приміщення загальною площею 193,7 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу начальника Управління комунальної власності Херсонської міської ради від 14.06.2017 № 132 "Про затвердження протоколу аукціону з продажі нежитлових приміщень першого поверху з ґанком, розташованого за адресою АДРЕСА_1" визначено ціну продажу у розмірі 810766 грн.10 коп. та на цю ціну нараховано ПДВ у розмірі 162153 грн. 22 коп.

За результатами проведеного аукціону між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради (Продавець за договором, Відповідач-1 у справі) та ОСОБА_1 (Покупець за договором, Відповідач-2 у справі) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.06.2017 № 7 посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М.

Відповідно до п. 1.1 цього договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві нежитлові приміщення, загальною площею 193,7 кв.м., (далі - Об`єкт), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а Покупець зобов`язується прийняти об`єкт і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що зазначені в цьому Договорі.

14.07.2017 Управління комунальної власності за актом № 8 передачі комунального майна передало вказані вище нежитлові приміщення ОСОБА_1 .

Щодо права ліквідатора КП «Таврійський» на звернення до суду із позовною заявою, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що у Позивача (яким є юридична особа - КП «Таврійський») було відсутнє право на звернення до суду з позовом в межах справи про банкрутство, оскільки предмет позову не відповідає ч.4 ст.10, ч.1 ст.20 Закону про банкрутство, тому що зазначеними нормами передбачена можливість оскарження лише правочинів (договорів), укладених боржником.

Перш за все, на момент звернення з даним позовом діяв Кодекс України з процедур банкрутства. Встановлюючи невідповідність позову процесуальним нормам Закону про банкрутство, який на час подання позову втратив чинність, суд першої інстанції порушив ч.3 ст.3 ГПК України, відповідно до якої «Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи». Таким чином, суд, встановлюючи відповідність позову вимогам закону, повинен керуватися саме чинним на час подання позову процесуальним законом, а не законом, котрий втратив чинність.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У даному випадку банкрут є позивачем у цьому спорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Таким чином, враховуючи, що спір стосується недійсності договору купівлі-продажу майна банкрута, яке могло бути включено до ліквідаційної маси та стати джерелом погашення грошових вимог кредиторів, стороною (позивачем) у даному спорі є боржник, то даний спір необхідно розглядати в межах справи про банкрутство.

Окрім того, при зверненні до суду із позовом ліквідатор діяв як особа, яка в силу ст.61 КУзПБ виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що ліквідатор мав право на звернення до суду із даною позовною заявою як керівник юридичної особи банкрута.

Щодо закріплення спірного майна за КП "Таврійський" на праві господарського відання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1,2, статті 66 Господарського кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників.

Частиною 3 статті 78 ГК України визначено, що майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Отже, з урахуванням змісту положень вказаних статей ГК України, чинне законодавство не передбачає жодних інших правових режимів належності майна комунальному підприємству, ніж право господарського відання або право оперативного управління.

Згідно п. 1.4 Статуту КП «Таврійський» підприємство вправі здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, що не суперечить законодавству України та відповідає цілям, передбаченим цим Статутом.

Вказане положення Статуту свідчить про те, що боржник мав правовий статус комунального комерційного підприємства, за яким майно за правилами ст. 78 ГК України закріплюється власником на праві господарського відання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.03.2007 року №178 «Про передачу з балансу ТОВ «Наш дім», за актом прийому-передачі від 29.03.2007 року на баланс КП «Таврійський» передано цілісний майновий комплекс, у тому числі і нежитлові приміщення, загальною площею 193,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які є предметом спірного договору купівлі-продажу.

Майно, яке передано на баланс КП «Таврійський», було внесено до його статутного фонду на виконання рішення Херсонської міської ради від 04.09.2007 року № 549.

Таким чином, Херсонська міська рада здійснила закріплення внесеного до статутного фонду КП «Таврійський» майна на праві господарського відання, затвердивши Статут КП «Таврійський», пунктом 4.1 якого встановлено, що внесене до статутного фонду майно належить КП «Таврійський» на праві господарського відання (т. 1 а.с. 19-21). Ні Статут, ні рішення щодо формування статутного капіталу підприємства, не оскаржені та є чинними.

Актами органу місцевого самоврядування, якими продане за спірним договором майно було закріплене за Позивачем на праві господарського відання, є рішення Херсонської міської ради від 22.12.2006 № 230 про затвердження Статуту КП «Таврійський» та рішення Херсонської міської ради від 04.09.2007 № 549 про внесення змін до статутного фонду КП «Таврійський».

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія витягу з інформації про майно (реєстр об`єктів комунальної власності міста Херсона), який міститься на офіційному сайті Херсонської міської ради (т.1 а.с. 171-173). Відповідно до даного витягу на балансі у КП «Таврійський» знаходилося нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене вище, судом встановлено, що майно, передане на баланс КП "Таврійський", внесене до його статутного фонду на виконання рішення Херсонської міської ради від 04.09.2007 №549, та перебувало на момент його продажу за спірним договором на балансі та у володінні позивача КП "Таврійський", утвореного як комунальне комерційне підприємство Херсонською міською радою, на праві господарського відання.

Колегія суддів зазначає, що Господарський суд Херсонської області помилково ототожнив підставу набуття права власності на майно та документ, що підтверджує здійснення державної реєстрації прав на майно.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі № 911/1455/19 та постанові верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 року у справі № 363/4852/17.

Отже, реєстрація права власності територіальної громади міста Херсона, яка відбулась 13.12.2011, є по суті підтвердженням наявності цього права до фактичної дати державної реєстрації речового права.

Право власності на спірне нерухоме майно виникло у територіальної громади м. Херсона задовго до передачі цього майна на баланс Позивача в березні 2007 року, про що свідчать матеріали справи, аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 923/220/19 та від 12.02.2020 року у справі № 923/223/19.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

З 16.03.2010 набрала чинності нова редакція Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статтею 4 якого передбачена обов`язкова державна реєстрація, зокрема, права володіння, права господарського відання, права оперативного управління тощо. Судова колегія зауважує, що попередні редакції цього Закону не передбачали державну реєстрацію даного права.

Поряд з цим, частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

- реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

- на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, речове право на вищезгадане нерухоме майно виникло у позивача до 01.01.2013 та на момент виникнення не підлягало державній реєстрації, а відтак, це право існувало на час укладення оспорюваного договору.

Аналогічна правова позиція щодо наявності речового права (права господарського відання) наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 924/177/17, від 19.12.2019 року у справі № 923/220/19, від 12.02.2020 року у справі № 923/223/19.

Таким чином, суд першої інстанції не застосував п. 2 ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в чинній редакції), який підлягав застосуванню та дійшов хибного висновку, який не відповідає обставинам справи, що майно, яке є предметом спірного договору, не належало Позивачу на праві господарського відання.

Щодо визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.06.2017 № 1084, укладеного між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено колегією суддів вище, на виконання рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.03.2007 №178 "Про передачу з балансу ТОВ "Наш дім" на баланс КП "Таврійський" за актом прийому-передачі від 29.03.2007 на баланс позивача КП "Таврійський" передано цілісний майновий комплекс, у тому числі і нежитлові приміщення, загальною площею 193,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Судами також встановлено, що майно, передане на баланс КП "Таврійський", внесене до його статутного фонду на виконання рішення Херсонської міської ради від 04.09.2007 №549 та перебувало на момент його передачі за спірним договором купівлі-продажу на балансі та у володінні позивача КП "Таврійський", утвореного як комунальне комерційне підприємство Херсонською міською радою, на праві господарського відання.

Судами встановлено, що рішення Херсонської міської ради про повернення спірного комунального майна від КП "Таврійський" з передачею його у відання Управління комунальної власності Херсонської міської ради на сесії Херсонської міської ради не приймалося, внаслідок чого Управління не було наділено власником повноваженнями щодо розпорядження зазначеним майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

З огляду на зазначене, колегія суддів робить висновок про те, що Управління комунальної власності Херсонської міської ради не було наділено власником в особі органу місцевого самоврядування господарською компетенцією щодо розпорядження спірним майном, як продавець, оскільки воно на момент продажу не вилучалося з повного господарського відання КП "Таврійський".

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

За положеннями ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що оспорюваний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.06.2017 № 1084 підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить положенням статті 658 Цивільного кодексу України та статті 136 Господарського кодексу України.

Колегія суддів також зазначає, що хибним є висновок суду першої інстанції, що задоволення позову призведе до непропорційного втручання у право власності Відповідача-2 та порушить принцип правової визначеності, оскільки позов не спрямований на позбавлення Відповідача-2 права власності. Питання про пропорційність втручання у право власності Відповідача-2 підлягає вирішенню у разі подання позову про застосування наслідків недійсності спірного договору за умови встановлення судом його недійсності.

Щодо заяви Управління комунальної власності Херсонської міської ради про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач-1 при розгляді справи судом першої інстанції та при подачі апеляційної скарги, просив застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно приписів ст. 267 ЦК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-178цс15.

Відповідно до п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013, позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В п. 2.1. зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2. вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідач-1 посилався на те, що процедура відчуження спірного майна розпочалась ще у 2013 році на підставі рішення Херсонської міської ради ще у 2013 році на підставі рішення Херсонської міської ради від 30.08.2013 № 1123. Тому, на думку відповідача-1, позивач міг довідатись про порушення своїх прав , починаючи з 2013 року.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами Відповідача-1, адже предметом оскарження є не рішення Херсонської міської ради від 30.08.2013 № 1123.

Предметом позову у даному випадку є оскарження дійсності договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, який був укладений 19.06.2017. Від цієї дати має розпочатись перебіг строку давності. Адже саме укладенням даного договору було порушено законні права та інтереси позивача. При таких обставинах, строк позовної давності закінчується 19.06.2020. Позивач звернувся з позовом до суду 26.03.2020, тобто в межах строку позовної давності.

Висновки апеляційного господарського суду:

Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі № 923/1194/17 (923/295/20) підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Таврійський" виконавчого комітету Херсонської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 06.11.2020 по справі № 923/1194/17 (923/295/20) скасувати.

Прийняти нове рішення, а саме:

«Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.06.2017 № 1084, укладений між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та фізичною особою ОСОБА_1 .»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.02.2021.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

Л.В. Поліщук