ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа№ 910/13100/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 (повний текст складено 30.11.2020)

у справі №910/13100/20 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом фізичної особи-підприємця Франчук Ольги Олександрівни

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

про стягнення 134930,57 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року фізична особа-підприємець Франчук Ольга Олександрівна (далі - позивач) звернулась у Господарський суд міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (далі - відповідач) та, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути 134930,57 грн, у тому числі: 77123,39 грн. невиплаченої суми страхової виплати, 12 161,38 грн. - 3% річних та 45 645,80 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 24.10.2013 №245001/4098/0001 відповідачем, у зв`язку із пошкодженням автомобіля позивача у дорожньо-транспортній пригоді, була розрахована сума страхового відшкодування в розмірі 415119,02 грн, позивачу, з відрахуванням 3824,82 грн податку і військового збору, підлягала виплаті сума 411 294,20 грн, однак відповідачем було утримано 80948,21 грн податку і збору та виплачено позивачу лише 334 170,81 грн, тому позивач просить стягнути різницю між сумою, яка підлягали виплаті, та фактично виплаченою сумою, а також застосувати наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заперечуючи проти задоволення позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що ним правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства було утримано 80948,21 грн податку з доходів фізичних осіб та військового збору, та виплачено позивачу 334 170,81 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року позов задоволено.

З приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" стягнуто на користь фізичної особи-підприємця Франчук Ольги Олександрівни 77123,39 грн. боргу, 5504,46 грн. - 3% річних та 8979,29 грн. інфляційних втрат за період з 06.04.2018 по 21.08.2020, 6656,92 грн. - 3% річних та 36666,51 грн. інфляційних втрат за період з 13.09.2017 по 28.03.2018, 2102,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки розмір страхового відшкодування (за відрахуванням франшизи) становив 415 119,02 грн, відповідач, як податковий агент у спірних правовідносинах, відповідно до положень Податкового кодексу України та Порядку №997 від 24.12.2010, утримав із суми страхового відшкодування та перерахував до державного бюджету 74721,42 грн податку з доходів фізичних осіб і 6226,79 грн військового збору, тому сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті позивачу, становила 334170,81 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 22 січня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

22 січня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що базою для нарахування податку та військового збору є виплачений дохід, який є різницею між дійсною вартістю транспортного засобу, збільшену на суму сплачених страхових платежів, та сумою страхового відшкодування. Вартість автомобіля становила 264569,30 грн, сума страхових платежів становила 130 935,27 грн, тому базою для оподаткування є дохід у розмірі 19614,45 грн (415119,02 грн - 264569,30 грн - 130 935,27 грн), відповідно підлягало утриманню 3530,60 грн податку з доходів фізичних осіб (за ставкою 18%) та 294,22 грн військового збору (ставка 1,5%).

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15 жовтня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", як лізингодавцем, та фізичною особою-підприємцем Франчук Ольгою Олександрівною, як лізингоодержувачем, було укладено договір про фінансовий лізинг №00008766 (далі - Договір лізингу), об`єктом лізингу за яким є автомобіль VW Golf VII, 2013 року випуску (далі - об`єкт лізингу).

Вартість об`єкта лізингу, за Договором лізингу, становить 264569,30 грн.

Невід`ємною частиною Договору лізингу є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, відповідно до яких (розділ 1. Страхування та покриття ризиків) Порше Лізинг Україна, як лізингодавець, зобов`язався забезпечити страхування та підтримати страхування об`єкту лізингу від страхових випадків, у тому числі від пошкодження всього або частини транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На виконання наведених умов договору лізингу, 24 жовтня 2013 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА", як страховиком, та товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", як страхувальником, був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001376 (далі - Договір страхування). Предметом страхування є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу - автомобіль "Volkswagen Golf", держаний номерний номер НОМЕР_1 .

Договір страхування укладено до 24.10.2018.

28 квітня 2017 року об`єкт лізингу пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду.

01 травня 2017 року Франчук Ольга Олександрівна , як вигодонабувач, звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до розділу 9 Договору страхування виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком або страхувальнику, або вигодонабувачу, або шляхом безпосередньої оплати вартості послуг сторонніх підприємств, які надають ці послуги страхувальнику і необхідність яких викликана страховим випадком.

За приписами п. 9.2 Договору страхування право на отримання страхового відшкодування має вигодонабувач та страхувальник або інша особа, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника, або за його письмовою згодою.

Право Франчук Ольги Олександрівни на отримання страхового відшкодування визнається сторонами. Про відсутність спору щодо особи, на користь якої підлягає здійсненню виплата страхового відшкодування, свідчить прийняття відповідачем до розгляду заяви Франчук Ольги Олександрівни , та відсутність рішення про відмову в її задоволенні.

Крім заяви про виплату страхового відшкодування матеріали страхової справи №00223488 містять такі документи, надані Франчук Ольгою Олександрівною : пояснення Франчук О.О. від 01.05.2017 про обставини дорожньо-транспортної пригоди; заяву від 21.07.2017 про виплату відшкодування на банківський рахунок заявника; картку з реквізитами, надану відповідачу 21.07.2017; копію Договору лізингу; довідку № 008799 про дорожньо-транспортну пригоду, надану відповідачу 14.08.2017.

З метою визначення розміру матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля "Volkswagen Golf", держаний номерний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідач замовив проведення оцінки автомобіля, згідно зі звітом №83/17 від 10.08.2017 якої вартість матеріального збитку станом на 22.05.2017 складає 418549,28 грн.

22.03.2018 відповідач затвердив страховий акт №00223488, за яким сума страхового відшкодування становить 415119,02 грн (418549,28 грн розмір збитку - 3430,26 грн франшизи).

На підставі наявних документів 22.03.2018 відповідач видав наказ №00223488, яким вирішив виплати позивачу страхове відшкодування у розмірі 415119,02 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на її рахунок.

За умовами п. 10.1.1 Договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами договору на підставі заяви страхувальника або вигодонабувача або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника, і страхового акту, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 Договору страхування.

Прийняття відповідачем рішення про виплату позивачу 415119,02 грн. страхового відшкодування свідчить про те, що надані позивачем документи станом на 14.08.2017 (дата подачі довідки № 008799 про дорожньо-транспортну пригоду) були достатніми для прийняття цього рішення.

29.03.2018 відповідач перерахував позивачу 334170,81 грн. страхового відшкодування (платіжне доручення № 014673 від 29.03.2018).

Одночасно 29.03.2018 відповідач перерахував до бюджету 74721,42 грн. податку з доходів фізичних осіб та 6226,79 грн. військового збору, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Листом від 03.07.2018 відповідач повідомив позивача про те, що ним було утримано та сплачено в бюджет 74721,42 грн податку з доходів фізичних осіб і 6226,79 грн військового збору.

03 червня 2020 року позивач направила позивачу претензію, у якій вказала, що відповідачем невірно визначено базу оподаткування, тому просила сплатити 77123,39 грн різниці між фактично виплаченою сумою та сумою, яка підлягала виплаті.

Оскільки відповідач залишив претензію без виконання позивач звернулась до суду із даним позовом та просила суд стягнути з відповідача 77123,39 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування, 12 161,38 грн. 3% річних та 45 645,80 грн інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Права та обов`язки між сторонами у даній справі виникли на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 24.10.2013 №245001/4098/0001, а також на підставі договору про фінансовий лізинг від 15.10.2013 №00008766.

Спірні правовідносини сторін врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування", а також нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондує з положеннями ст. 25 Закону України "Про страхування" страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За умовами п. 10.1.1 Договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами договору на підставі заяви страхувальника або вигодонабувача або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника, і страхового акту, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 Договору страхування.

У відповідності до умов п.9.2, та п.10.1.1 Договору страхування позивач, як вигодонабувач, звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач, на підставі наданих позивачем доказів, затвердив страховий акт №00223488, згідно якого сума страхового відшкодування становить 415119,02 грн (418549,28 грн вартість збитку - 3430,26 грн франшизи) та видав наказ №00223488, яким вирішив виплати позивачу страхове відшкодування у розмірі 415119,02 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на її рахунок.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідач є податковим агентом, на якого Податковим кодексом України покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Пунктом "б" підпункту 165.1.27 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума страхової виплати, страхового відшкодування або викупна сума, отримана платником податку за договором страхування від страховика-резидента або страховика-нерезидента, іншого ніж довгострокове страхування життя (у тому числі страхування довічних пенсій) та недержавне пенсійне забезпечення, у разі виконання таких умов: під час страхування майна сума страхового відшкодування не може перевищувати вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення страхового договору, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій).

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 24.12.2010 №997, яке зареєстровано Міністерством юстиції України 13.01.2011 за №47/18785, затверджено Порядок застосування підпунктів 165.1.27 та 165.1.28 п. 165.1 ст. 165 розділу IV Податкового кодексу України щодо страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум та пенсійних виплат, отримуваних платником податку за договорами страхування, недержавного пенсійного забезпечення, пенсійного вкладу та довірчого управління (далі - Порядок).

Пунктом 2.2 Порядку встановлено, що у разі якщо сума страхового відшкодування перевищує вартість застрахованого майна, визначену за звичайними цінами на дату укладення договору страхування, збільшену на суму сплачених страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), податковий агент від суми такого перевищення утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу IV Кодексу.

Пунктом 10.1.9.1.2 Договору страхування також встановлено, що в разі, якщо сума сплаченого страхового відшкодування перевищила дійсну вартість транспортного засобу (далі - ТЗ), що вказана в п.1.1 (дійсна вартість ТЗ на момент укладення договору страхування), збільшену на суму сплачених страхових премій, з цієї різниці буде утримано податок з доходів фізичних осіб за ставкою, визначеною у п. 167.1 ст. 167 розділу Податкового кодексу України (2755-17). Ця умова стосується тільки страхових відшкодувань, які сплачуються фізичним особам.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, вартість автомобіля "Volkswagen Golf" на час страхування становила 264569,30 грн, сума сплачених страхових платежів, відповідно до затвердженого відповідачем страхового акту №00223488, становила 130935,27 грн.

Отже, виходячи з передбаченого законодавством порядку визначення податкового доходу, останній складає різницю між страховим відшкодуванням (415119,02 грн.) та вартістю застрахованого автомобіля (264569,3 грн), збільшену на суму сплачених страхових платежів (130935,27 грн.).

Таким чином, розмір доходу позивача, що підлягав оподаткуванню, дорівнює 19614,45 грн. (415119,02 грн. - (264569,30 грн. +130935,27 грн.) або 415119,02 грн - 264569,30 грн - 130935, 27 грн, як то вказав позивач.

Оскільки сума страхового відшкодування перевищує вартість застрахованого автомобіля, збільшену на суму сплачених страхових платежів, відповідач, як податковий агент, зобов`язаний був від суми такого перевищення (19614,45 грн) утримати та сплатити (перерахувати) до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 розділу Податкового кодексу України.

Виходячи із ставок, встановлених Податковим кодексом України, розмір податку на доходи фізичних осіб, що підлягав утриманню відповідачем та сплаті до бюджету, становить 3530 грн. (19614,45 грн. х 18%), а військового збору - 294,22 грн. (19614,45 грн. х 1,5%).

Однак, в порушення наведених норм чинного законодавства та умов договору страхування, відповідачем розмір оподатковуваного доходу визначено у повній сумі страхового відшкодування - 415 119,02 грн, внаслідок чого він неправомірно утримав із суми страхового відшкодування та перерахував до державного бюджету 74721,42 грн податку з доходів фізичних осіб і 6226,79 грн військового збору,

Відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі вказував, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню зазначений Порядок, однак не наводить жодних обґрунтувань підстав утримання податку і військового збору з повної суми страхового відшкодування, тому позовна вимога про стягнення 77123,39 грн різниці між неправомірно утриманою відповідачем сумою (80948,21 грн) та сумою, що підлягала утриманню (3824,82 грн), є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача 12 161,38 грн - 3% річних та 45 645,80 грн інфляційних втрат у зв`язку із простроченням виконання грошових зобов`язань.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані 6656,92 грн - 3% річних і 36666,51 грн інфляційних втрат за період з 13.09.2017 по 28.03.2018 на суму заборгованості 411294,20 грн та 5504,46 грн - 3% річних і 8979,29 грн. інфляційних втрат за період з 06.04.2018 по 21.08.2020 від суми заборгованості 77123,39 грн. Перевіривши наведений у позові розрахунок, апеляційний господарський суд вважає його арифметично та методологічно вірним, а тому ці позовні вимоги також обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.02.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

Г.А. Кравчук