ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. м. Київ Справа № 911/431/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Усик Г.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Київська, 137) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, код 39817550)

до 1) Броварської районної державної адміністрації (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 15, код 04054820)

2) Фермерського господарства Журавушка (07413, Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Рибальська, 2А, код 13705392)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державний реєстратор Броварської районної державної адміністрації Грабовецька Наталія Володимирівна (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 39)

про визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним рішення

за участю представників:

прокурор Білоконь І.А.;

позивача не з`явився;

відповідача-1 не з`явився;

відповідача-2 не з`явився;

третьої особи не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області звернувся Заступник керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (позивач) з позовом до Броварської районної державної адміністрації (відповідач-1) та Фермерського господарства Журавушка (відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державний реєстратор Броварської районної державної адміністрації Грабовецька Наталія Володимирівна про визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним рішення державного реєстратора.

В обґрунтування позову прокурор зазначив, що розпорядження Броварської РДА № 315 від 10.05.2006 підлягає визнанню незаконним та скасуванню в частині передачі у приватну власність ФГ «Журавушка» спірної земельної ділянки, оскільки Броварська районна державна адміністрація при прийнятті оскаржуваного розпорядження діяла з перевищенням повноважень.

Також прокурор зазначив, що так як державну реєстрацію права приватної власності ФГ «Журавушка» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0023 здійснено на підставі незаконного розпорядження Броварської РДА, рішення державного реєстратора також підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12.03.2020.

На адресу Господарського суду Київської області 10.03.2020 від Броварської районної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву.

11.03.2020 на адресу Господарського суду Київської області від ФГ Журавушка надійшов відзив на позовну заяву

Ухвалою Господарською суду Київської області від 12.03.2020 зупинено провадження у справі №911/431/20 до закінчення перегляду Верховним Судом в касаційному порядку справи №912/2385/18.

11.08.2020 на адресу Господарського суду Київської області від Першого заступника прокурора Київської області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №911/431/20, яке обґрунтовано тим, що 26.05.2020 Великою палатою Верховного суду розглянуто справу № 912/2385/18.

Ухвалою суду від 03.09.2020 поновлено провадження в справі №911/431/20. Призначено підготовче засідання у справі на 01.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.10.2020 оголошено перерву до 15.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.11.2020.

12.11.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що прокурором неналежним чином підтверджено підстави для представництва у суді.

Розглянувши дане клопотання суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Приписами ч. 3 ст. 4, ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України унормовано, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних вище норм слідує, що на відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи, передбачені ст. 53 ГПК України, повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.

Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм, зокрема шляхом надання повідомлення прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Зазначене правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Так, позовна заява містить обґрунтування порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, а також Прокурором визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до п.п. 12 п. 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Таким чином, у органів Держгеокадастру відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовами про визнання незаконними та скасування рішень органів державної влади та місцевого самоврядування при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель.

Водночас, у зв`язку з виявленими порушеннями, Броварською місцевою прокуратурою позивачу спрямовано лист від 13.11.2019.

Проте, ТУ Держгеокадастру у Київській області листом від 22.11.2019 повідомило, що ним не можуть бути вжиті відповідні заходи реагування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний суб`єкт владних повноважень неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до приписів ст. 318, 324 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте такі положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол, який ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, застосовується судами України як частина національного законодавства, тоді як розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

У пункті 166 рішення ЄСПЛ «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 вказано, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Отже згідно практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

За приписами статей 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Отже суд вважає, що прокурор належним чином обґрунтував наявність порушення інтересів держави та необхідність представництва таких інтересів у суді прокуратурою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області з урахуванням конкретних, встановлених в даній справі, обставин та суб`єктного складу сторін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.11.2020 закрито підготовче провадження у справі № 911/431/20. Призначено справу до розгляду по суті на 10.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.12.2020 відкладено розгляд справи по суті на 24.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.12.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 28.01.2021

У судовому засіданні 28.01.2021 прокурор надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Позивач, третя особа та відповідачі, які були повідомлені належним чином про дату та час слухання справи, своїх повноважних представників в судове засідання 28.01.2021 не направили.

Заслухавши вступне слово прокурора, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

28.01.2021 року, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2005 Броварською районною державною адміністрацією надано дозвіл фермерському господарству «Журавушка» на виготовлення проекту землеустрою про передачу земельних ділянок членам фермерського господарства та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по передачі в оренду фермерському господарству земельної ділянки, яка не буде передана у приватну власність вказаним громадянам.

Відповідні земельні ділянки відводились за рахунок земель, переданих на праві довічного успадкованого володіння ОСОБА_1 на підставі державного акта серії Б №086344 на право постійного володіння землею, зареєстрованого у книзі записів державних актів за №275 від 1991 року.

В подальшому, розпорядженням Броварської районної державної адміністрації № 315 від 10.06.2006 року, зокрема відповідно до п. 1.1 розпорядження, передано у приватну власність земельні ділянки членам фермерського господарства «Журавушка» загальною площею 27,8447 га та відповідно до п. 1.2 передано у спільну часткову власність ФГ «Журавушка» земельну ділянку, загальною площею 5,7339 га, з яких 4,9343 га - рілля, 0,7996 га - яри.

На підставі вказаного розпорядження, 29.11.2017 державним реєстратором Броварської районної державної адміністрації Грабовецькою Наталією Володимирівною зареєстровано право приватної власності фермерського господарства «Журавушка» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0023, площею 4,9343 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, Рожівська сільська рада (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38464968 від 01.12.2017).

На думку прокурора, безоплатна передача земельної ділянки площею 4,9343 га у приватну власність ФГ «Журавушка» відбулася з порушенням вимог Земельного кодексу України, у зв`язку з чим прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати п. 1.2. розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 315 від 10.05.2006, яким передано у спільну часткову власність ФГ «Журавушка» земельну ділянку, загальною площею 5,7339 га, з яких 4,9343 га - рілля, 0,7996 га яри та визнати недійсним рішення державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Грабовецької Наталії Володимирівни №38464968 від 01.12.2017.

Відповідачі проти позову заперечили, посилаючись на те, що прокурором неналежним чином підтверджено підстави для представництва інтересів держави в суді, що в свою чергу свідчить про відсутність у прокурора процесуальної дієздатності у даній справі та вказують на пропуск прокурором строку для звернення із даним позовом до суду.

Заперечуючи по суті позовних вимог відповідачі у відзиві зазначили про те, що прийняття Броварською районною державною адміністрацією розпорядження № 315 від 10.05.2006 відбувалось та реалізовувалось виключно в межах та повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, рішення державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Грабовецької Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38464968 від 01.12.2017 є законним та не підлягає скасуванню.

У зв`язку з наведеним відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 28 Земельного кодексу України, сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності.

Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного фонду земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно ст. 82 цього Кодексу, юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного фонду;

в) прийняття спадщини;

г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, передача та реєстрація права власності спірної земельної ділянки за ФГ «Журавушка» відбулася на підставі спірного розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 315 від 10.06.2006 року, зокрема шляхом безоплатної передачі земельної ділянки юридичній особі, що чинним законодавством не передбачено.

Главою 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження) передбачалась можливість надання земельних ділянок безоплатно юридичним особам із земель державної або комунальної власності лише у постійне користування або в оренду (зокрема вказане вбачається з вимог ч. 3 ст. 116, ст.ст. 118, 121, 122, 123, 124 Земельного кодексу України у вказаній редакції).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 статті 228 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження), місцеві державні адміністрації діють на засадах, зокрема, верховенства права та законності.

Відповідно до ст. 6 «Про місцеві державні адміністрації» (у зазначеній редакції), на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, Броварська РДА не була наділена повноваженнями безоплатно передавати спірну земельну ділянку у приватну власність юридичній особі - ФГ «Журавушка».

Зважаючи на це, розпорядження Броварської РДА № 315 від 10.05.2006 підлягає визнанню незаконним та скасуванню в частині передачі у приватну власність ФГ «Журавушка» спірної земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За визначеннями, наведеними у ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки (ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Так як державну реєстрацію права приватної власності ФГ «Журавушка» на земельну ділянку з кадастровим номером :04:008:0023 здійснено на підставі незаконного розпорядження Броварської РДА, суд прийшов до висновку, що рішення державного реєстратора Грабовецької Наталії Володимирівни № 38464968 від 01.12.2017 підлягає також визнанню недійсним.

Стосовно заяв відповідачів про пропуск строку для звернення із даним позовом, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, помилковою є практика судів, які визначають початок перебігу строку позовної давності з часу, коли відповідний орган здійснив незаконну передачу земель, а не з часу, коли особа, право якої порушено, або прокурор, який звертається за захистом порушеного права, дізналися про таке порушення.

У матеріалах справи наявний лист №10-10-0.61-15119/2-19 від 22.11.2019, з якого вбачається, що інформація про передачу у власність спірної земельної ділянки стала відома позивачу - Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області з листа Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури № 7484 вих-19 від 13.11.2019.

У свою чергу органам прокуратури про порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження, стало відомо 28.08.2019, тобто під час внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з виявленням вказаних порушень.

Відповідачами в ході розгляду справи не було доведено протилежного.

Таким чином, суд не має підстав вважати, що прокурором пропущений строк позовної давності.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого, доведеного доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачами.

Усі інші твердження та заперечення відповідачів не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати п. 1.2. розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 315 від 10.05.2006, яким передано у спільні часткову власність Фермерського господарства Журавушка земельну ділянку загальною площею 5,7339 га, з яких 4,9343 га рілля, 0,7996 га яри.

3. Визнати недійсним рішення державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Грабовецької Наталії Володимирівни № 38464968 від 01.12.2017.

4. Стягнути з Броварської районної державної адміністрації (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 15, код 04054820) на користь прокуратури Київської області (місцезнаходження: 01014, м. Київ, бул. Л.Українки, 27/2; код ЄДРПОУ 02909996) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Фермерського господарства Журавушка (07413, Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Рибальська, 2А, код 13705392) на користь прокуратури Київської області (місцезнаходження: 01014, м. Київ, бул. Л.Українки, 27/2; код ЄДРПОУ 02909996) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.02.2021

Суддя Т.Д. Лилак