РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 м. КиївСправа № 910/18162/20

За позовом: приватного підприємства "АГРОБАЗІС";

до: державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ";

про: стягнення 853.453,45 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "АГРОБАЗІС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (далі - відповідач) про стягнення 853.453,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором на постачання товару від 01.11.2019 № 53-123-01-19-05884, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 853.453,45 грн., з яких: 822.000,00 грн. - основна заборгованість, 19.119,95 грн. - 3 % річних та 12.333,50 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18162/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням невірно визначеного позивачем строку оплати та виникнення фінансової кризи.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про вірно зазначений строк оплати та відсутність обґрунтованих підстав нездійснення відповідачем оплати за договором.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір на постачання товару від 01.11.2019 № 53-123-01-19-05884 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується передати відповідачу, а відповідач приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код СРV 34220000-5 по ДК 021:2015 - причепи, напівпричепи та пересувні контейнери (напівпричіп) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2018 року.

Пунктом 2.2 Договору, зокрема, визначено, що оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 та виконання позивачем умов п.п. 3.2, 5.1 Договору.

Положеннями пункту 5.1 Договору передбачено, що приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС".

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 822.000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.11.2019 № РН-02811/2, яка підписана сторонами та наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Проте, відповідачем не здійснено оплату отриманого товару за Договором, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 853.453,45 грн., з яких: 822.000,00 грн. - основна заборгованість, 19.119,95 грн. - 3 % річних та 12.333,50 грн. - інфляційні втрати.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Приймаючи до уваги дату поставки товару (28.11.2019) та умови пункту 2.2 Договору - кінцевий строк оплати продукції за Договором є 04.02.2020.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 822.000,00 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 822.000,00 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 19.119,95 грн. та інфляційних втрат в сумі 12.333,50 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача, викладені в поданому до суду відзиві судом відхилені, оскільки відмітка вхідного контрою, на яку посилається відповідач, наявна на видатковій накладній від 28.11.2019 № РН-02811/2 (а саме з датою: 29.11.2019), а відсутність коштів не може слугувати підставою для звільнення від зобов`язання з оплати отриманого товару за укладеним між сторонами спору Договором.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (Україна, 01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код: 24584661) на користь приватного підприємства "АГРОБАЗІС" (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ВЕРСТАТОБУДІВЕЛЬНИЙ, будинок 3, квартира 4, ідентифікаційний код: 33856039) основну заборгованість в сумі 822.000 (вісімсот двадцять дві тисячі) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 19.119 (дев`ятнадцять тисяч сто дев`ятнадцять) грн. 95 коп., інфляційні втрати в сумі 12.333 (дванадцять тисяч триста тридцять три) грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 12.801 (дванадцять тисяч вісімсот одна) грн. 80 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац