ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ПРО відмову у відкритті ПРОВАДЖЕННЯ

У СПРАВІ ПРО БАНКРУТСТВО

10.02.2021 Справа № 905/157/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у підготовчому засіданні матеріали

заяви кредитора (заявника) Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко Олега Володимировича, м.Київ

до боржника Приватного акціонерного товариства Концерн Стирол (), м.Горлівка, Донецька область

про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участю представників:

від кредитора: не з`явився

від боржника: Усенко В.Ж., адвокат

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Донецької області надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко Олега Володимировича, м.Київ про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства Концерн Стирол, м.Горлівка, Донецька область.

Ухвалою суду від 29.01.2021 заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства Концерн Стирол прийнято до розгляду; підготовче засідання призначено на 10.02.2021; ініціюючому кредитору визначено надати у підготовче засідання суду для огляду оригінали доданих до заяви документів; боржнику - відзив на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство у відповідності до вимог статті 36 Кодексу України з процедур банкрутства; докази в обґрунтування своїх заперечень; баланс на останню звітну дату; докази оплати заборгованості; копію Статуту; докази направлення копії відзиву з доданими документами ініціюючому кредитору. Арбітражному керуючому Омельченко А.А. запропоновано надати господарському суду заяву про згоду на участь у справі про банкрутство в порядку статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства.

02.02.2021 на електронну адресу суду надійшла заява арбітражного керуючого Омельченко А.А. про згаду на участь у справі про банкрутство.

05.02.2021 на електронну адресу суду та 08.02.2021 до канцелярії суду від боржника надійшов відзив на заяву про порушення справи про банкрутство.

У підготовче засідання 10.02.2021 кредитор не з`явився, свого представника не направив. Про місце, час та дату засідання суду кредитор був повідомлений належним чином шляхом направлення копії ухвали від 29.01.2021 на його електронну адресу, вказану ним у заяві про відкриття провадження у справі, а також телефонограмою.

Таким чином, кредитор не був позбавлений права взяти участь у засіданні суду в тому числі в режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Причин, які перешкоджають участі в судовому засіданні безпосередньо кредитора або через представника, суду не повідомлено.

У свою чергу суд зауважує, що неявка у підготовче засідання сторін не перешкоджає проведенню засідання (абзац 2 частини 1 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства).

Присутній у засіданні суду представник боржника підтримав доводи, викладені у відзиві на заяву про порушення справи про банкрутство, зазначивш про наявність між сторонами спору про право, що унеможливлює відкриття провадження у справі про банкрутство оскільки грошові вимоги кредитора носять спірний характер.

Розглянувши та перевіривши обґрунтованість вимог заявника у підготовчому засіданні 10.02.2021, здійснивши всебічно та повно оцінку поданих суду кредитором та боржником доказів, що мають значення для розгляду судом заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, заслухавши пояснення та доводи присутнього представника боржника, суд встановив наступне.

Звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження справі про банкрутство ПрАТ «Концерт Стирол» кредитор зазначив про наявність непогашеної заборгованості на загальну суму 159 362,28грн. (з урахуванням індексу інфляції) та неможливістю задоволення цих вимог за наслідком проведених виконавчих дій з виконання судових рішень.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко О.В. від 13.06.2019 ВП №59355326 в ході здійснення виконавчого провадження за рішенням суду у справі №905/2150/18 стягнуто з боржника основну винагороду в сумі 146 775,04грн.

Відповідно до положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Отже, законодавцем не обмежено перелік підстав, з яких виникають грошові зобов`язання боржника перед кредиторами. Такими підставами можуть бути укладені боржником договори (правочини), грошові зобов`язання зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, які виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

До грошових зобов`язань боржника законодавець також відносить будь-які виражені у грошовій формі зобов`язання, які виникають в силу інших підстав, передбачених законодавством, за винятком неустойки (штрафу, пені) та інших фінансових санкцій, визначених на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника-юридичної особи, що виникли з такої участі (абзац 5 частини першої статті 1 КУзПБ).

Відповідно до статей 1, 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", законодавцем наділено приватних виконавців компетенцією з виконання судових рішень, визначено основну винагороду приватного виконавця як таку, що визначається у вигляді відсотка від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), у разі виконання рішення майнового характеру та передбачено, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, згідно з пунктом 19 якого визначено право приватного виконавця, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", на одержання основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, відповідно до зазначених положень законодавства у боржника виникають перед приватним виконавцем грошові зобов`язання сплатити приватному виконавцю суму основної винагороди, виключення яких не передбачено абзацом 5 частини першої статті 1 КУзПБ.

З огляду на викладене, зобов`язання боржника (не стягнута основна винагорода приватного виконавця на суму 146 775,04грн.) перед кредитором, яким у даному випадку є приватний виконавець, є грошовим зобов`язанням у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у пункті 68 постанови від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, пункті 48 постанови від 03.09.2020 у справі № 910/16413/19).

Однією з підстав для відмови у відкритті провадження у справі, положення частини шостої статті 39 КУзПБ, визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Таким чином спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.

Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманно саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкриті провадження у справі про банкрутство.

Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.

Отже, на дату проведення підготовчого засідання усі суперечності між кредитором та боржником з приводу їх прав та обов`язків мають бути ними усунені самостійно або вирішені в судовому порядку з ухваленням судового рішення. Вимоги ініціюючого кредитора до боржника мають бути безспірними, тобто ґрунтуватися на первинних документах, які беззаперечно підтверджували би дійсний розмір заборгованості, правомірність підстави її виникнення та доводили би прострочення виконання грошового зобов`язання боржника. У такому разі безспірність не слід обов`язково пов`язувати (ототожнювати), ставити в залежність, з наявністю судового рішення.

Варто зауважити, що частина шоста статті 39 КУзПБ згідно якої підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство є наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження жодним чином не визначає підставою для такої відмови існування рішень, які набрали законної сили, отже наявність остаточного рішення у цьому спорі не є обов`язковою. У цьому випадку достатнім є сам факт наявності спору про право, результати вирішення якого можуть вплинути на заявлені вимоги кредитора (аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №910/1067/19).

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище (висновок викладений Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у пункті 71 постанови від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, пункті 51 постанови від 03.09.2020 у справі N 910/4658/20 та постанові від 16.09.2020 у справі № 911/593/20).

Відтак, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є необхідною передумовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.

У відзиві на заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Концерн Стирол» зазначало про наявність передбачених Кодексом України з процедур банкрутства підстав, які унеможливлюють відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко Олега Володимировича, м.Київ, а саме, між кредитором та боржником існує спір про право, щодо наявності правових підстав для стягнення з боржника ПрАТ «Концерн Стирол» основної винагороди з урахуванням індексу інфляції.

З наданого відзиву вбачається, що боржник заперечує існування заборгованості перед кредитором у сумі 159 362,04грн. з посиланням на протиправність дій приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко О.В. щодо стягнення з ПрАТ «Концерн Стирол» грошових коштів згідно постанови від 13.06.2019 ВП №59355326 про стягнення з боржника основної винагороди.

Боржником зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження №59355326 з примусового виконання рішення суду у справі №905/2150/18 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Мельниченко О.В. грошових коштів на користь стягувача ТОВ «ВРТК «Холд» за виконавчим документом стягнуто не було.

19.05.2020 приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з поданою стягувачем заявою.

Також, 19.05.2020 приватним виконавцем були прийняті постанови про зняття арешту з грошових коштів та майна ПрАТ «Концерн Стирол».

Після повернення приватним виконавцем виконавчого документа стягувачу, ПрАТ «Концерн Стирол» 09.06.2020 у добровільному порядку було сплачено суму богу згідно з рішення суду у справі №905/2150/18.

Отже, за твердження боржника такі обставини вказують на відсутність у ПрАТ «Концерн Стирол» боргу перед ініціюючим кредитором приватним виконавцем Мельниченко О.В., а також на те, що постанову від 13.06.2019 про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні №59355326, винесену після його завершення 19.05.2020, слід вважати такою, що втратила чинність та згідно з положеннями статей 76-78 ГПК України є такою, що не може вважатися належним та допустимим доказом наявності боргу ПрАТ «Концерн Стирол».

Такими протиправними діями приватного виконавця Мельниченко О.В., що вчиняються ним на підставі нечинного виконавчого документу, який фактично не підлягає виконанню, завдається безпосередня шкода ПрАТ «Концерн Стирол» у вигляді справи незаконного стягнення грошових коштів в сумі 159 362,04грн., або прямої загрози відкриття процедури банкрутства відносно ПрАТ «Концерн Стирол».

Суд акцентує увагу, що враховуючи відсутність визначення законодавством вичерпного переліку критеріїв виходячи з яких можна дійти висновку про існування спору про право, при з`ясуванні відповідного питання в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин необхідно оцінювати форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування спору з урахуванням усієї сукупності доказів та аргументів наведених в обґрунтування відповідних доводів цими учасниками.

У даному випадку низка встановлених обставин справи в цілому та своїй послідовності свідчить про наявність спору про право стосовно заявлених вимог ініціюючого кредитора до боржника. На підтвердження такого висновку свідчить, зокрема, ініціювання приватним виконавцем справи про банкрутство на підставі постанови від 13.06.2019 ВП №59355326 про стягнення з боржника основної винагороди, яка беззаперечно не визнається зі сторони боржника, який зазначає про протиправність дій кредитора із стягнення грошових коштів за вказаною постановою, оскільки вони суперечать вимогам частини 4 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів».

Суд зазначає про те, що під час проведення підготовчого засідання у суду відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо. В даному випадку оспорювання боржником дій приватного виконавця із стягнення основної винагороди, у зв`язку із незаконністю та протиправністю такий дій, та провадження у справі про банкрутство є взаємовиключними.

Такий спір безпосередньо впливає на вирішення питання щодо дійсного розміру заборгованості перед кредитором, на підставі якої приватний виконавець подав заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Концерн Стирол», що підтверджує спірність таких вимог, і, як наслідок, є перешкодою для відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже за висновком суду заперечення боржника щодо оспорення ним обставин та дій приватного виконавця із стягнення основної винагороди (грошових зобов`язань, на яких ґрунтуються вимоги кредитора), беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень частини 6 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства. В той час як відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м.Горлівка, Донецька область, з огляду на наявність спору про право стосовно законності проведення приватним виконавцем дій із стягнення основної винагороди приватного виконавця, а відтак і заявлених вимог ініціюючого кредитора до боржника виходячи з оцінки сукупності наявних в матеріалах справи доказів, наданих учасниками в обґрунтування своїх доводів щодо цього питання.

Керуючись статтями 1, 2, 8, 9, 34, 39 Кодексу України з процедур банкрутства, частиною 6 статті 12, статтями 86, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м.Горлівка, Донецька область за заявою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко Олега Володимировича, м.Київ.

Ухвала набрала законної сили 10.02.2021 та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області у строки передбачені ГПК України.

У судовому засіданні 10.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.02.2021.

Суддя М.О. Лейба