РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.02.2021Справа № 910/10005/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у справі № 910/10005/20

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна";

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант";

про відшкодування шкоди 10 072,51 грн.

без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", в якому просить стягнути з відповідача 7 588,00 грн. завданої шкоди, 242,91 грн. 3% річних, 2 120,19 грн. пені, 121,41 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що до позивача в силу закону перейшло право вимоги до відповідача у зв`язку з виплатою страхувальнику страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини страхувальника відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 року відкрито провадження у справі № 910/10005/20, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Через відділ діловодства суду 17.08.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що поліс серії АК 8874980 було втрачено ТДВ СК «Альфа-Гарант», про що 22.09.2018 року Товариством було опубліковано відповідну інформацію в газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 178 від 22.09.2018 року, а транспортний засіб марки «ІКСО», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до витягу із Централізованої бази даних МТСБУ, станом на момент скоєння ДТП - 12.12.2018, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Через відділ діловодства суду 31.08.2020 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній заперечував проти обставин, викладених відповідачем у своєму відзиві.

Через відділ діловодства суду 03.09.2020 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

12.11.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6766489/1007/18 (далі - договір страхування), згідно якої позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу Ніссан Кашкай, д.н.з. НОМЕР_2 .

12.12.2018 року о 18 год. 45 хв. в м. Києві по вул. Василенка, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), застрахованого автомобіля Ніссан Кашкай, д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля Іксо, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 , який керував автомобілем Іксо, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.01.2019р.

Внаслідок вказаної ДТП транспортному засобу марки Ніссан Кашкай, д.н.з. НОМЕР_2 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до рахунку СТО № Сч-0000169 від 18.12.2018р. становив 7 588,00 грн.

Відповідно до страхового акту № від 15.01.2019р. позивач визнав дорожньо- транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 7 588,00 грн.

На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «Провідна» на підставі рахунку СТО № Сч-0000169 від 18.12.2018р. виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 7 588,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 002020 від 16.01.2019р

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно з Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.ст.9, 22, 28, 29) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

З наданих позивачем документів вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Іксо, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом № АК/8874980 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Заперечуючи проти позивних вимог, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» зазначає про відсутність свого обов`язку у виплаті шкоди, завданої водієм автомобіля Іксо, д.н.з. НОМЕР_1 , так як відповідальність водія даного транспортного засобу за Полісом АК/8874980 не була застрахована відповідачем, оскільки Поліс АК/8874980, був визначений страховиком, як втрачений бланк ще до моменту настання ДТП. За таких обставин відповідач зазначає, що відсутні підстави для відповідальності ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за втраченим Полісом, а тому він не є особою, яка повинна відповідати за шкоду завдану водієм автомобіля Іксо, д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. А правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про страхування»).

Згідно з п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.5 Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.10.2011 №673, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за №1483/20221, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов`язаний посвідчувати факт укладання внутрішнього договору страхування полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок якого затверджено Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Внутрішній договір страхування набирає чинності з моменту, зазначеного в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчує укладання такого договору.

Згідно з п. 2.2.2 вказаного Положення інформація про укладення внутрішнього договору страхування щодо транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, надається страховиком до єдиної централізованої бази МТСБУ.

При цьому, п. 55.1 ст. 55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Відповідно до зразка та технічного опису поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 №558, після заповнення страхових документів оригінал Поліса видається страхувальнику, копія залишається у страховика для звіту.

Отже, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є єдиною формою внутрішнього договору страхування, що посвідчує факт укладення такого договору, інформація про який зберігається в єдиній централізованій базі МТСБУ. При цьому, оригінал вказаного полісу знаходиться у страхувальника, а у страховика залишається лише копія для звіту.

З поданої на запит суду інформації з МТСБУ судом встановлено, що 29.03.2018 відповідачу був виданий бланк Полісу №АК/8874980. В централізованій базі даних МТСБУ міститься інформацію, що бланк Полісу є втраченим.

Разом з цим, cуд зазначає, що втрата страхового поліса не є підставою для дострокового припинення договору страхування, яка визначена ст.ст. 18, 19 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як і не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Втрата копії страхового поліса, яка залишилась у страховика, при наявності оригіналу Полісу та його пред`явлення учасником ДТП органам Національної поліції України (про що зазначено у довідці НПУ) не передбачає припинення зобов`язання за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого таким полісом. При цьому, запис в реєстрі про втрату вказаного полісу також не спростовує факт його складення працівником ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» та скріплення печаткою товариства, а відтак і не спростовує факту укладення договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідно виникнення у відповідача зобов`язань за ним.

Внутрішнім нормативним документом, яким регулюється питання щодо втрати бланків полісів страховиками членами МТСБУ (яким є відповідач), є Порядок замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затверджений протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 р. № 238/2010 із змінами і доповненнями (Порядок), п. 3.5 глави 3 якого передбачено, що у разі втрати бланку полісу (бланків полісу) страховик член МТСБУ виконує наступні дії: проводить службове розслідування причин втрати, інформує відповідні правоохоронні органи про втрату бланків полісів за наявності ознак злочинів або кримінальних проступків, самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки, вносить до Централізованої бази даних МТСБУ (ЦБД МТСБУ) відомості про кожний втрачений бланк полісу.

Таким чином, лише наявність в ЦБ МТСБУ відомостей про втрату бланку полісу не може бути підтвердженням того, що бланк дійсно втрачено та він є недійсним.

У випадках виявлення фактів втрати, відповідно до п. 3.5 Глави 3 Порядку, наявність оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» від виконання зобов`язань за договором, оформленим на такому бланку, оскільки страховий поліс АК/8874980, який представлено страхувальником під час ДТП містить печатки, штампи страховика (страхової компанії), що свідчить про укладення договору страхування.

Наявність в матеріалах справи наданої позивачем копії полісу АК/8874980, та за відсутності в матеріалах справи доказів та обставин його втрати, не доводить, що поліс не був укладений.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що при настанні страхового випадку - ДТП, яка мала місце 12.12.2018, винна особа пред`явила оригінал полісу АК/8874980, дані про який внесено працівниками Національної поліції України до довідки про ДТП, враховуючи відсутність доказів вчинення третіми особами (працівниками відповідача) порушень щодо видачі, оформлення полісу, чи доказів втрати печатки товариства, яка використовується відповідачем для засвідчення відповідних страхових документів, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин того, що ним не укладалось договору страхування за полісом АК/8874980 та відповідно не доведено відсутність свого обов`язку у здійсненні виплат за таким полісом.

Таким чином, вищезазначені обставини справи свідчать, що саме відповідач, як страховик винної в ДТП особи, є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Ніссан Кашкай, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного комплексного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Договором (полісом) АК/8874980 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, визначені полісом № АК/8874980 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в розмірі 7 588,00 грн.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому за визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України також встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу (суброгації), які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням, тобто грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі, а відтак, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Відтак, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що вони відповідають вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та є арифметично вірними, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 121,41 грн інфляційного збільшення суми боргу та 242,91 грн 3 % річних є обґрунтованими та позов у цій частині вимог також підлягає задоволенню.

Поряд із тим, відповідно до положень ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому неустойка в певних випадках виникає безпосередньо із закону всупереч бажанню сторін. Згідно зі ст. 551 ЦК України неустойка, виражена в грошовій формі, може бути як договірною, так і законною.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

В строк визначений п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", відповідач своє зобов`язання по виплаті позивачу страхового відшкодування не виконав. Доказів іншого матеріали справи не містять.

А тому, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування у встановлений законодавством строк належним чином не виконав, суд керуючись ст. 549 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2 120,19 грн є обґрунтованими та позов у даній частині вимог також підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 25, ідентифікаційний код 23510137) 7 588 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. завданої шкоди, 242 (двісті сорок дві) грн. 91 коп. 3% річних, 121 (сто двадцять одну) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 2 120 (дві тисячі сто двадцять) грн. 19 коп. пені та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко