ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" лютого 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2927/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Беляєв Ю.Л. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 15/2)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СК Автострой (65123, м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 59, корпус 2, кв. 101)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Служби автомобільних доріг в Одеській області (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 49)

про стягнення 23 958,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 12.10.2020 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю СК Автострой, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у порядку суброгації у розмірі 23 958, 11 грн, а також покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на укладений між ним та представництвом «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.17.000002 від 29.11.2017 року, за яким одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль Skoda Fabia Combi, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 . Як зазначає позивач, 20.02.2018 року на Об`їзній дорозі 36 лінія км 1.6 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля, внаслідок чого його було пошкоджено. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року по справі №523/4111/18 за фактом даного ДТП було притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 як винного у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, при цьому було зазначено, що винна особа є посадовою особою ТОВ «СК Автострой». Загальний розмір завданої майнової шкоди склав 23958,11 грн, який позивач виплатив в якості страхового відшкодування за наслідком ДТП. З огляду на зазначене, позивач звернувся до суду з регресним позовом про стягнення з відповідача вказаної суми відшкодування.

Розглянувши матеріали позовної заяви, судом було встановлено, що дана заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162,164, 172 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 19.10.2020 року, за результатами розгляду матеріалів даної позовної заяви, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення відповідних недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 19.10.2020 року від позивача до суду надійшла заява вх. ГСОО №28433/20 від 26.10.2020р., згідно якої позивачем усунуто встановлені судом недоліки.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року судом було відкрито провадження у справі №916/2927/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 16.11.2020 року; залучено Службу автомобільних доріг в Одеській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні від 16.11.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, про відкладення підготовчого засідання на 09.12.2020 року.

09.12.2020 року до суду від Служби автомобільних доріг в Одеській області надійшли письмові пояснення (вх.№ГСОО 32967/20), згідно яких третя особа просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано до суду документів, які відповідно до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 207.17.000002 укладеного 29 листопада 2017 року повинні бути наданими страхувальником, та які, як вважає Служба автомобільних доріг в Одеській області, є доказами по справі.

Крім того, як зазначає третя особа, згідно наданих до суду доказів, а саме Заяви про подію доведено, що першопричиною дорожньо-транспортної пригоди стала тварина, яка з`явилася на проїзній частині, внаслідок чого водій намагаючись її об`їхати, втратив контроль за управлінням ТЗ, збила тварину, ще й потрапила у вибоїну. Виходячи з вказаної обставини Служба автомобільних доріг в Одеській області вважає, що позивачем не доведено які саме пошкодження автомобіль отримав внаслідок зіткнення з твариною, а які пошкодження отримані внаслідок наїзду у вибоїну.

09.12.2020 року до суду від Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування надійшла заява (вх.№ГСОО 32982/20) про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії акту обстеження від 20.02.2018 року, акту виконаних робіт № IBP0005078 від 21.03.2018 року.

У судовому засіданні від 09.12.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку ч.3 ст. 177 ГПК України, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.01.2021 року.

31.12.2020 року до суду від Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування надійшла заява (вх.№ГСОО 35050/20), відповідно до якої позивач просив суд провести судове засідання без участі представника позивача.

04.01.2021 року до суду від Товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування надійшло клопотання (вх.№ГСОО 57/21), відповідно до якого позивач просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази та поновити строк для їх подання.

У судовому засіданні від 04.01.2021 року, враховуючи, що подані позивачем докази можуть мати істотне значення для вирішення спору та їм повинна бути надана вмотивована оцінка судом, враховуючи завдання господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, у судовому засіданні від 04.01.2021 року судом було прийнято подані позивачем докази до матеріалів справи. При цьому, судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст.183 ГПК України, про відкладення підготовчого засідання на 15.01.2021 року.

У судовому засіданні від 15.01.2021 року судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст.183 ГПК України, про відкладення підготовчого засідання на 20.01.2021 року.

У судовому засіданні від 20.01.2021 року судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 25.01.2021 року.

У судовому засіданні від 25.01.2021 року було оголошено перерву до 08.02.2021 року о 11:00 год.

У судовому засіданні від 08.02.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання від 08.02.2021 року не з`явився, однак про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських, про поважність причин відсутності не повідомляв, своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи «адресат відсутній за вказаною адресою», а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника відповідача у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі даного відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Представник третьої особи Служба автомобільних доріг в Одеській області у судове засідання від 08.02.2021 року не з`явився, однак про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання вищевказаних ухвал суду на його юридичну адресу, що зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свою позицію по суті спору виклав в письмових поясненнях, наданих до суду.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В судовому засіданні 08.02.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 12.02.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди (сплаченого страхового відшкодування). Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону України Про страхування.

В силу положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 статті 16 Закону України Про страхування визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Так, як встановлено судом, 29.11.2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик) та Представництвом «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» (страхувальник) було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.17.000002 від 29.11.2017 року (Договір), предметом якого є майновий інтерес, що не суперечить закону, пов`язаний з володінням, користуванням, розпорядженням транспортними засобами (ТЗ) та їх додатковим обладнанням (ДО). Так, згідно додатку до Договору від 26.01.2018 року, одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль Skoda Fabia Combi, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 .

За умовами п. 1, пп.1.2 п.1 Договору, страховим випадком за цим Договором є подія, що відбулась під час дії періоду страхування, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування, а саме: пошкодження, знищення або втрата ТЗ та/або ДО внаслідок, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди що за визначенням Договору, є подія, що сталася під час руху ТЗ, внаслідок якої завдані матеріальні збитки: зіткнення транспортних засобів під час руху хоча б одного з них; зіткнення транспортного засобу під час руху з рухомими і нерухомими об`єктами; перекидання транспортного засобу під час руху.

Згідно пп.1 п.2 Договору, договір набуває чинності з моменту, вказаного як початок строку дії, при умові сплати Страхувальником страхового платежу за строк дії першого Додатку (першого періоду страхування) в повному розмірі на поточний рахунок Страховика в строк, передбачений умовами Договору.

При настанні події, яка має ознаки страхового випадку, страхувальник (повірена особа страхувальника) зобов`язаний, зокрема письмово повідомити Страховика протягом 3 (трьох) робочих днів з дати настання події, включно, із зазначенням обставин події, характеру розміру збитків (п. 7.2 Договору).

У відповідності до п.9.1 Договору, виплата страхового відшкодування проводиться після встановлення факту страхового випадку, підтвердження цього факту є визначення розмірів збитків, підтверджених відповідними документами (рахунок СТО, Акт експертної оцінки пошкоджень).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено матеріалами справи, 20.02.2018 р. близько 19 год. 05 хв. на об`їзній дорозі 36 лінія км.1.6. Одеської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Fabia Combi, д/н НОМЕР_3 кузов № НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №154467 від 14.03.2018 року, схемою місця ДТП, довідкою УПП в Одеській області №161582 від 20.02.2018 року, заявою про подію страхувальника від 21.02.2018 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 щодо виникнення події ДТП від 20.02.2018 року та постановою Суворовського районного суду м.Одеса по справі №523/4111/18 від 11 травня 2018 року. Так, згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №161582 від 20.02.2018 року вказано, що ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 .

Під час обстеження УПП в Одеській області ділянки вулично-шляхової мережі від 20.02.2018 року було встановлено, що покриття проїзної частини на Об`їзній дорозі м. Одеси, 1,6 км має яму 40х30 см, глубиною 15 см.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року по справі №523/4111/18 встановлено, що ОСОБА_1 будучі посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не вчинив заходів щодо ліквідації ями довжиною 40х30 см., глубиною 15 см на проїзній частині вулиці, чим порушив правила, норм та стандартів утримання автодоріг п.3.1.1 ДСТУ 35-87-97, що стало сукупною причиною ДТП за участю Skoda Fabia, д/н НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. При цьому, визнано вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.140 ч.4 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Аналогічні обставини встановлені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР №154467 від 14.03.2018 року, складеного УПП в Одеській області.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як зазначає позивач, на підставі страхового акту №11.18.346-1 від 01.03.2018 року, складеного ним за актом (протоколу) огляду транспортного засобу ТОВ «Інтерциклон» від 27.02.2018 року, актом виконаних робіт №ІВР 0005078 від 21.03.2018 року та виставленого ТОВ «Інтерциклон» рахунку №ІВР0005025 від 27.02.2018 року на суму 23 958, 11 грн, ним було перераховано виплату страхового відшкодування в розмірі 23 958, 11 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №ЦО00734 від 01.03.2018 року.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу претензію № 11.18.346 від 16.11.2018 року, в якій запропоновано останньому в порядку суброгації відшкодувати завдані позивачу збитки у розмірі 23958, 11 грн. Між тим, вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів.

За змістом статті 7 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

Статтею 11 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України; розроблення та участь у реалізації заходів з безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 3 статті 13 Закону України «Про автомобільні дороги»: орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

В силу дії статті 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

В силу дії пунктів 5, 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених Постановою КМУ від 30.03.1994 року №198, передбачено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити -невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з Державтоінспекцією брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони склалися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Аналогічну правову позицію, викладено у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 686/5458/17 та від 24 жовтня 2018 року в справі № 465/11817/16-ц.

Відповідно до Закону України Про автомобільні дороги власником усіх автодоріг загального користування державного значення України є держава, а уповноваженими державою органами управління на місцях, зокрема у межах територіальної юрисдикції Одеської області - Служба автомобільних доріг в Одеській області.

Згідно п.1.1 Положення про Службу автомобільних доріг в Одеській області, затвердженого наказом Голови Державної Служби автомобільних доріг України від 12.09.2016р. №274, Служба автомобільних доріг в Одеській області є державною неприбутковою організацією, що належить до сфери Управління Державного агентства автомобільних доріг України.

Згідно п.2.1 Положення метою діяльності Служби є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів та інших штучних споруд, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них, задоволення потреб народного господарства та населення України в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури, що обслуговується.

Так, в матеріалах справи наявний договір на надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг №69У від 05.10.2017 року (Договір №69У), укладений між Службою автомобільних доріг в Одеській області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК Автострой» (виконавець), відповідно до умов п.1.1 якого виконавець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим Договором, своїми силами і засобами на власний ризик та/або з залученням субпідрядних організацій надати послуги: код 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення в Одеській області (усунення пошкоджень металевого бар`єрного огородження)), за рахунок коштів державного, місцевого або інших бюджетів та в обумовлений цим договором термін. Замовник зобов`язується прийняти надані згідно із цим договором та чинним законодавством України належним чином послуги після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів передбачених на ці цілі на його рахунок.

Згідно з п.1.5 Договору №69У, на період дії договору, виконавець відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та норм Глави 82 Цивільного кодексу України, в повній мірі відповідає за забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної") і нематеріальної (в т.ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини Виконавця. Передбачена відповідальність Виконавця настає виключно під час надання послуг (виконання робіт) та протягом гарантійного терміну при наявності відповідних плану-завдань та/або акту дефектів Замовника.

Термін надання послуг з дати підписання договору до 31.12.2018 року (п.5.1 Договору №69У).

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.08.2020 року у справі №916/3506/19 у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю ТДВ Експрес Страхування до Служби автомобільних доріг в Одеській області та Одеської міської ради про стягнення шкоди у розмірі 23 958 грн. 11 коп. було відмовлено. При цьому, у рішенні було зазначено, що Служба автомобільних доріг в Одеської області не є належним відповідачем у справі, та встановлена відсутність підстав для стягнення завданої позивачу шкоди з Одеської міської ради. Судом було також зауважено, що укладаючи Договір на експлуатаційне утримання автомобільних доріг №69У від 05.10.2017 року, Служба автомобільних доріг України та ТОВ «СК Автострой» узгодили, що виконавець ТОВ «СК Автострой» є особою, відповідальною за забезпечення умов безпеки руху на повіреній йому ділянці руху.

З врахуванням зазначеного та з огляду на встановлення у Постанові Суворовського районного суду м. Одеси вини у ДТП, яке сталося за участю автомобіля Skoda Fabia Combi, д/н НОМЕР_3 , посадової особи ТОВ «СК Автострой» - Стефановського Валерія Івановича, позивач вважає, що саме ТОВ «СК Автострой» є особою відповідальною за заподіяну шкоду та повинен відшкодувати позивачу завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі складеного ним страхового акту №11.18.346-1 від 01.03.2018 року, позивачем було перераховано виплату страхового відшкодування в розмірі 23 958, 11 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №ЦО00734 від 01.03.2018 року.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ч.6 ст.75 ГПК України постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в розумінні вищезазначеного положення, в межах розгляду даного спору між сторонами преюдиційними фактами є обставини, встановлені постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року по справі №523/4111/18 в частині самого факту події ДТП за участю застрахованого транспортного засобу Skoda Fabia Combi, д/н НОМЕР_3

та вини ОСОБА_1 у скоєні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАп.

Отже, за висновками районного суду, протиправна поведінка ОСОБА_1 , полягає в його бездіяльності щодо утримання в належному стані автомобільної дороги, що стало причиною ДТП.

Розмір понесених збитків позивачем підтверджено актом (протоколу) огляду транспортного засобу ТОВ «Інтерциклон» від 27.02.2018 року, актом виконаних робіт №ІВР 0005078 від 21.03.2018 року та виставленим ТОВ «Інтерциклон» рахунком №ІВР0005025 від 27.02.2018 року.

Між тим, здійснивши оцінку доказів, з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між завданою позивачу шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, суд зазначає про недоведеність позивачем належними та допустимим доказами наявність безпосереднього зв`язку між завданою шкодою та поведінкою заподіювача, з огляду на таке:

Так, відповідно до опису події, зазначеного страхувальником у заяві про подію від 21.02.2018 року, адресовану ТДВ «Експрес Страхування» зазначено, що на проїзну частину вибігла собака, вона уходила від наїзду та правою частиною автомобіля потрапила в яму, зачепивши тварину.

При цьому, відповідно до письмових пояснень від 20.02.2018 року, наданих Управлінню патрульної поліції по суті поставлених питань, водій автомобіля Skoda Fabia Combi, д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2 , зазначила, що під час руху побачила собаку посеред проїзної частини і при спробі її об`їхати з правої сторони, в`їхала у вибоїну, яка знаходилась на проїзній частині, внаслідок чого її транспортний засіб отримав пошкодження. В даних поясненнях, ОСОБА_2 не зазначає, про те, що вона зачепила тварину.

Окрім того, в постанові Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року по справі №523/4111/18, описуючи обставини ДТП, судом зазначено, що порушення ОСОБА_1 правил, норм та стандартів утримання автодоріг п.3.1.1 ДСТУ 35-87-97, що стало сукупною причиною ДТП за участю автомобіля «Шкода», д/н НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Таким чином, наведені обставини не підтверджують факту, що наявність ями на проїзній частині на Об`їзній дорозі 36 лінія, км 1.6 стало достатньою та єдиною причиною ДТП та відповідного пошкодження автомобіля Skoda Fabia Combi, д/н НОМЕР_3 .

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відшкодування збитків, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами, що саме незадовільний стан дороги став причиною завданих позивачу збитків у заявленому розмірі, отже не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою посадової особи відповідача та спричиненою шкодою, що свідчить про відсутність повного складу правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому суд зауважує, що принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що за викладеними в позовній заяві обставинами, позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав недоведеності та необґрунтованості.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2.Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 лютого 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська