ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/418/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали позовної заяви (вх. № 416/21 від 09.02.2021) та заяви про забезпечення позову (вх. № 37/21 від 09.02.2021) Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства у справі № 911/418/21

за позовом Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства

08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11,

до 1) Бучанської районної ради Київської області

08292, Київська обл., м. Буча, вул. Енергетиків, буд. 12,

2) Державного реєстратора Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Мируцького Романа Св`ятославовича

07342, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Пірнове, вул. Спортивна, буд. 1

заявлена позивачем третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фастівська районна рада

08500, Київська обл., м. Фастів, пл. Соборна, буд. 1,

про визнання протиправним та скасування рішення та реєстраційної дії

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. № 416/21 від 09.02.2021) Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства до Бучанської районної ради Київської області та Державного реєстратора Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Мируцького Романа Св`ятославовича про визнання протиправним та скасування рішення та реєстраційної дії.

Разом з позовом подано заяву про забезпечення вказаного позову (вх. № 37/21 від 09.02.2021).

Забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

За результатами розгляду позовної заяви і заяви про забезпечення позову та дослідження документів, що долучені до матеріалів позову, суд зазначає таке.

1. Предмет позову: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської районної ради Київської області від 25.01.2021 № 46-04-VIII «Про внесення змін до статуту Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління жилого-комунального господарства», затвердженого рішенням Києво-Святошинської районної ради Київської області від 24.07.2018 № 451-28-VII»; 2) визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію № 023000892 державного реєстратора Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Мируцького Р.С., вчинену 02.02.2021, якою змінено склад засновників (учасників юридичної особи) та внесено зміни до установчих документів, які не пов`язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Підстави позову: Територію ліквідованого Києво-Святошинського району Київської області включено до територій трьох новоутворених районів Київської області: Бучанського, Фастівського та Обухівського, відтак, з урахуванням того, що місцезнаходженням позивача є населений пункт місто Боярка, яке знаходиться на території Фастівського району, очевидно, що Фастівська районна рада є правонаступником Києво-Святошинської районної ради Київської області, в частині прав засновника Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства», тобто, рішення Бучанської районної ради від 25.01.2021 № 46-04-VIII «Про внесення змін до статуту Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» є протиправним і підлягає скасуванню, а вимога про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії № 023000892 є похідною та підлягає задоволенню.

2. Відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Згідно з частиною 6 статті 30 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Статтею 63 Господарського кодексу України визначено, що залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який призначається (обирається) засновником (наглядовою радою такого підприємства у разі її утворення), керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об`єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника. Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено зміст корпоративних прав та корпоративних відносин.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (частина 1 статті 167 Господарського кодексу України).

Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення (частина 2 статті 167 Господарського кодексу України).

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частина 3 статті 167 Господарського кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що корпоративні відносини - це відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. При цьому корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

3. Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

З`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення чи бездіяльності, котре оскаржується.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17 сформулював загальні підходи до визначення законного інтересу як предмета судового захисту в адміністративному судочинстві.

Так, судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, якому властиві такі ознаки: 1) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; 2) пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; 3) є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; 4) є персоналізованим (суб`єктивним) тобто належить конкретній особі (позивачу); 5) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних або юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Тобто, адміністративні суди розглядають публічно-правові спори - такі, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності органів публічної влади.

4. Фактичні обставини справи:

4.1. Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» утворено у Київській області: Білоцерківський район (з адміністративним центром у місті Біла Церква) у складі територій Білоцерківської міської, Володарської селищної, Гребінківської селищної, Ковалівської сільської, Маловільшанської сільської, Медвинської сільської, Рокитнянської селищної, Сквирської міської, Ставищенської селищної, Таращанської міської, Тетіївської міської, Узинської міської, Фурсівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Бориспільський район (з адміністративним центром у місті Бориспіль) у складі територій Бориспільської міської, Вороньківської сільської, Гірської сільської, Дівичківської сільської, Золочівської сільської, Переяславської міської, Пристоличної сільської, Студениківської сільської, Ташанської сільської, Циблівської сільської, Яготинської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Броварський район (з адміністративним центром у місті Бровари) у складі територій Баришівської селищної, Березанської міської, Броварської міської, Великодимерської селищної, Зазимської сільської, Згурівської селищної, Калинівської селищної, Калитянської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Бучанський район (з адміністративним центром у місті Буча) у складі територій Білогородської сільської, Бородянської селищної, Борщагівської сільської, Бучанської міської, Вишневої міської, Гостомельської селищної, Дмитрівської сільської, Ірпінської міської, Коцюбинської селищної, Макарівської селищної, Немішаївської селищної, Пісківської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Обухівський район (з адміністративним центром у місті Обухів) у складі територій Богуславської міської, Васильківської міської, Кагарлицької міської, Козинської селищної, Миронівської міської, Обухівської міської, Ржищівської міської, Української міської, Феодосіївської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України;

Фастівський район (з адміністративним центром у місті Фастів) у складі територій Бишівської сільської, Боярської міської, Гатненської сільської, Глевахівської селищної, Калинівської селищної, Кожанської селищної, Томашівської сільської, Фастівської міської, Чабанівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано у Київській області: Баришівський, Білоцерківський, Богуславський, Бориспільський, Бородянський, Броварський, Васильківський, Вишгородський, Володарський, Згурівський, Іванківський, Кагарлицький, Києво-Святошинський, Макарівський, Миронівський, Обухівський, Переяслав-Хмельницький, Поліський, Рокитнянський, Сквирський, Ставищенський, Таращанський, Тетіївський, Фастівський, Яготинський райони.

У Рішенні від 07.04.2004 №9-рп/2004 Конституційний Суд України вказав, що за Конституцією України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи якої здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (стаття 6). Всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Повноваження Верховної Ради України, як і повноваження Президента України, визначаються Конституцією України (статті 85, 106).

До повноважень Верховної Ради України пункт 29 статті 85 Конституції України відносить утворення і ліквідацію районів, встановлення і зміну меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 13.07.2001 №11-рп/2001 у справі №1-39/2001 визначив, що під термінами «район», що використовується в пункті 29 частини першої статті 85 Конституції України, і «район у місті», що вживається в частині першій статті 133, частині п`ятій статті 140, частині першій статті 142 Конституції України і відповідно в абзаці третьому статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частині першій статті 2 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», треба розуміти різні за своїм значенням адміністративно-територіальні одиниці в системі адміністративно-територіального устрою України, правовий статус яких повинен визначатися законом.

Рішенням Бучанської районної ради Київської області № 11-01-VII від 07.12.2020 «Про початок реорганізації Києво-Святошинської ради Київської області, Макарівської районної ради шляхом приєднання до Бучанської районної ради Київської області» вирішено: розпочати процедуру реорганізації Києво- Святошинської районної ради Київської області, що припиняється шляхом приєднання до Бучанської районної ради. Бучанська районна рада є правонаступником Києво-Святошинської районної ради Київської області в частині: нерухомого майна, розташованого на території Бучанського району; речей, призначених для обслуговування відповідних об`єктів нерухомого майна і пов`язаних з цим майном спільним призначенням (у тому числі, у зв`язку із здійсненням відповідних повноважень або наданням послуг); прав засновника (учасника) юридичних осіб, заснованих Києво-Святошинською районною радою Київської області, якщо місцезнаходженням такої юридичної особи є населений пункт, розміщений на території Бучанського району.

Рішенням Бучанської районної ради Київської області від 25.01.2021 «Про внесення змін до статуту Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства», затвердженого рішенням Києво-Святошинської районної ради Київської області від 24.07.2018 № 451-28 - VIIІ», виступаючи як правонаступник Києво-Святошинської районної ради Київської області, вирішено: прийняти права засновника Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства»; внести зміни до статуту Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства у такій редакції: засновником та органом управління майном є Бучанська районна рада Київської області, у тексті статуту словосполучення: Києво-Святошинська районна рада Київської області замінити словосполученням: Бучанська районна рада Київської області.

4.2. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З аналізу вищенаведених процесуальних норм, а саме: статей 20, 30 Господарського процесуального кодексу України, статей 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Порівняльний аналіз змісту статті 20 Господарського процесуального кодексу України та статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

За частиною 4 статті 140 Конституції України органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

За змістом статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до частин 3, 4 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Визначення місцезнаходження комунального підприємства, установи, організації, що перебуває в управлінні відповідної районної, обласної ради, яке зазначається в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань при державній реєстрації зазначеного комунального підприємства, установи, організації як юридичної особи або державній реєстрації змін до відомостей про таку юридичну особу, здійснюється відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 169 Цивільного кодексу України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що створення органом місцевого самоврядування комунального підприємство є діяльністю по розпорядженню власністю територіальної громади, яка містить ознаки приватноправового спору з майнових відносин.

4.3. Аргументи позивача, з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду, відносно віднесення юрисдикції даної справи господарським судам відхиляються, оскільки, постановами Великої Палати Верховного Суду визначено правову позицію у справі № 813/1232/18 (Сокальська райрада, розпоряджаючись майном територіальної громади, реалізовувала організаційно-господарську діяльність, а тому оспорювані рішення в цьому випадку не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС, а є рішеннями власника (засновника), якими такий власник (засновник) реалізує своє право на створення комунальної установи), у справі № 260/91/19 (Тячівська районна рада як засновник, в порядку та межах, визначених чинним законодавством та Статутом, приймає рішення про: створення, припинення (злиття, приєднання, поділ, перетворення, ліквідація) діяльності Закладу, створення ліквідаційної комісії, тобто, оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень Тячівської районної ради, оскільки, є рішенням власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи, необхідним для здійснення відповідних реєстраційних дій щодо припинення діяльності Закладу), тобто, рішення у справах: № 813/1232/18, № 260/91/19 приймались суб`єктом владних повноважень відносно створення та ліквідації комунального підприємства, створеного саме відповідними радами, в межах реалізації організаційно-господарської діяльності, передбаченої Законом України «Про місцеве самоврядування», з чого вбачається наявність приватно-правових відносин і юрисдикцію господарського суду, проте, підстава та предмет позову у даній справі № 911/418/21 виникає безпосередньо з виконання Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів» та рішення Бучанської районної ради Київської області № 11-01-VII від 07.12.2020 «Про початок реорганізації Києво-Святошинської ради Київської області, Макарівської районної ради шляхом приєднання до Бучанської районної ради Київської області», тобто, Бучанська районна рада Київської області діяла в межах відносин розподілу ліквідованих адміністративно - територіальних одиниць, а не приймала рішення як власник (засновник) корпоративних прав Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства, яке створене Києво-Святошинською районною радою Київської області, що виключає наявність приватно правового спору, який впливає на корпоративні права заявника, отже, з урахуванням вищенаведених аргументів, суд дійшов висновку, що Бучанська районна рада Київської області під час прийняття рішення від 25.01.2021 № 46-04-VIII «Про внесення змін до статуту Комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління жилого-комунального господарства» вчиняла владні управлінські функції виключно в межах розподілу нового адміністративно територіального устрою, визначеного Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів», які належать до її виключної компетенції як органу місцевого самоврядування, тобто, діяла як суб`єкт владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, а тому законність таких дій підлягає перевірці Київським окружним адміністративним судом (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26).

Про те, суб`єктом яких правовідносин вступає Бучанська районна рада Київської області у спірні правовідносини прямо вказано у її рішенні, що оскаржується за позовом: виступаючи як правонаступник Києво-Святошинської районної ради Київської області.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

5. Відносно заяви про забезпечення позову (вх. № 37/21 від 09.02.2021), суд зазначає таке.

Згідно з статтею 136 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову (вх. № 37/21 від 09.09.2021), що подана в порядку пункту 2 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає розгляду господарським судом та підлягає поверненню без розгляду, оскільки, справа не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

6. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, пункт 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, пункт 230).

Керуючись статтями 136, 137, 162, 164, 165, 172, 175, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 911/418/21 за позовом (вх. № 416/21 від 09.02.2021) Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства (08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11, ) до Бучанської районної ради Київської області (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Енергетиків, буд. 12, ) та Державного реєстратора Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Мируцького Романа Св`ятославовича (07342, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Пірнове, вул. Спортивна, буд. 1) про визнання протиправним та скасування рішення та реєстраційної дії.

2. Заяву (вх. № 37/21 від 09.02.2021) Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства (08150, Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11, ) про забезпечення позову у справі № 911/418/21 повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 10.02.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя С.О. Саванчук