ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021м. ДніпроСправа № 904/6028/20

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Дочірнього підприємства "Солонетеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", смт. Солоне Дніпропетровської області

про стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (повідомлення) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дочірнього підприємства "Солонетеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" про стягнення заборгованості в розмірі 965 691, 96 грн, з яких: 555 865, 94 грн основного боргу, 96 428, 24 грн пені, 74 744, 79 грн 3% річних та 238 652, 99 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 11.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу для подання відзиву на позов встановлено 15-тиденний строк з дня отримання даної ухвали.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з неможливістю поштового відправлення через відсутність фінансування у Господарському суді Дніпропетровської області, ухвалу суду від 11.11.2020 фактично було направлено відповідачу 22.01.2021.

Оскільки строк для подання відповідачем відзиву на позов виходить за межі встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом застосовано принцип розумного строку тривалості провадження для надання можливості обом учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, що є необхідним заходом дотримання таких засад господарського судочинства як змагальність сторін та рівність учасників процесу під час розгляду даної справи. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, які згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не надав.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснені всі необхідні заходи щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд цієї справи.

Згідно із частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального суду України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, що в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) містяться відомості про юридичну особу, зокрема, щодо її місцезнаходження. Ухвала суду від 11.11.2020 була надіслана відповідачу на його адресу, вказану в ЄДР, а саме: 52400, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт Солоне, вул. Шевченко, буд. 4.

Відповідно до положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального суду України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, частина 7 статті 120 Господарського процесуального суду України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

На адресу суду повернувся направлений відповідачу конверт із копією ухвали суду від 11.11.2020, до якого відділенням поштового зв`язку додано довідку про причину невручення поштового відправлення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Вказаний факт свідчить про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та можливість подання до суду заяв по суті справи.

Згідно із частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із частиною 2 статті 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Тому суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 4312/16-БО-3 від 15.12.2015 постачання природного газу в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством "Солонетеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (далі споживач, відповідач) 15.12.2015 укладено договір постачання природного газу № 4312/16-БО-3 (далі договір; арк. с. 15-21).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ (далі газ) на умовах цього договору.

В подальшому сторонами вносились зміни до умов договору шляхом підписання додаткових угод до нього № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016, № 3 від 22.02.2016, № 4 від 28.03.2016 (арк. с. 22-28).

Згідно з пунктом 1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.12.2015) газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями та іншими споживачами.

За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 27 11 21 00 00), ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України (п. 1.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.12.2015).

Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 28.03.2016) передбачено, що постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 184, 9 тис. куб. м та з 01 квітня 2016 року по 30 вересня 2016 року обсягом до 16, 8 тис. куб. м, в тому числі по місяцях:

у січні 2016 року 70, 4 тис. куб. м;

у лютому 2016 року 61, 8тис. куб. м;

у березні 2016 року 52, 7 тис. куб. м;

у квітні 2016 року 16, 8 тис. куб. м.

Абзацом другим пункту 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 28.03.2016) визначено, що право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Відповідно до пункту 3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 6 474 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; до сплати за 1 000 куб.м природного газу 6 603, 48 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7 924, 18 грн (п. 5.2 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за природний газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 52 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору).

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Відповідно до пункту 12 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 28.03.2016) цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 30 вересня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з укладеними до договору додатковими угодами № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01.2016, № 3 від 22.02.2016, № 4 від 28.03.2016 сторонами змінювалась ціна газу, що підлягає поставці.

Так, за умовами пункту 5 додаткової угоди № 1 від 31.12.2015 до договору, яка набула чинності з 01.01.2016, пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01 січня 2016 року становить 6 398 грн, крім того податок на додану вартість 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств 144, 80 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 173, 76 грн.

До сплати за 1 000 куб.м природного газу 6 542, 80 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7 851, 36 грн.".

За умовами пункту 1 додаткової угоди № 2 від 29.01.2016 до договору, яка набула чинності з 01.02.2016, пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01 лютого 2016 року становить 6 239 грн, крім того податок на додану вартість 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Дніпропетровськгаз", 144, 80 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 173, 76 грн.

До сплати за 1 000 куб.м природного газу 6 383, 80 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7 660, 56 грн.".

За умовами пункту 1 додаткової угоди № 3 від 22.02.2016 до договору, яка набула чинності з 01.03.2016, пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01 березня 2016 року становить 6 255 грн, крім того податок на додану вартість 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ "Дніпропетровськгаз", 144, 80 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 173, 76 грн.

До сплати за 1 000 куб.м природного газу 6 399, 80 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7 679, 76 грн.".

За умовами пункту 6 додаткової угоди № 4 від 28.03.2016 до договору, яка набула чинності з 01.04.2016, пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору викладено в наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01 квітня 2016 року становить 6 255 грн, крім того податок на додану вартість (20%) 1 251 грн.

До сплати за 1 000 куб.м природного газу з ПДВ 7 506 грн.".

Крім того, в пункті 7 додаткової угоди № 4 від 28.03.2016 сторони дійшли згоди змінити редакцію пункту 6.1 статті 6 "порядок та умови проведення розрахунків" договору шляхом його викладення в наступній редакції:

"6.1. Оплата планових платежів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.".

На виконання умов договору у період з січня по березень 2016 року позивачем було здійснено постачання відповідачу природного газу на загальну суму 1 165 865, 94 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами та скріпленими печатками їх підприємств, у тому числі:

- від 31.01.2016 на суму 556 928, 37 грн;

- від 29.02.2016 на суму 324 110, 63 грн;

- від 31.03.2016 на суму 284 826, 94 грн (арк. с. 29-31).

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався не в повному обсязі та із порушенням строків, установлених договором, про що свідчать надані позивачем сальдо та перелік операцій по підприємству "Солонетеплоенерго ДП" за період з 01.12.2015 по 31.03.2020 (арк. с. 13-14). У зв`язку з цим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором з оплати вартості прийнятого природного газу в розмірі 555 865, 94 грн.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, в якому останній, крім суми основного боргу, заявив до стягнення з відповідача також пеню в розмірі 96 428, 24 грн, 3% річних у розмірі 74 744, 79 грн та інфляційні втрати в розмірі 238 652, 99 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки.

Щодо суми основного боргу

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на умови пункту 6.1 договору строк виконання зобов`язання з оплати поставленого природного газу є таким, що настав:

за актом від 31.01.2016 15.02.2016 (оскільки останнім днем строку оплати є неділя (14.02.2016) вихідний день);

за актом від 29.02.2016 - 14.03.2016;

за актом від 31.03.2016 25.04.2016.

В установлений договором строк зобов`язання в частини повної оплати поставленого природного газу відповідачем виконані не були.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту закріплені в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України ).

Таким чином, заявлена позивачем вимога про стягнення основного боргу в розмірі 555 865, 94 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо нарахування пені

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати спожитого природного газу, позивач, із посиланням на пункт 8.2 договору, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 96 428, 24 грн за загальний період з 15.03.2016 по 25.10.2016.

Відповідач заперечень щодо розрахунку пені суду не надав; доказів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2 договору сторони передбачили, що в разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, судом помилок не виявлено.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 96 428, 24 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо суми 3% річних та інфляційних втрат

Окрім вимоги про стягнення пені позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 74 744, 79 грн за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 15.03.2016 по 28.09.2020 та інфляційні втрати в розмірі 238 652, 99 грн за загальний період з квітня 2016 року по серпень 2020 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено їх обґрунтованість та арифметичну правильність, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрат зі сплати судового збору в розмірі 14 485, 38 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 114, 129, 165, 178, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Солонетеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (52400, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт Солоне, вул. Шевченко, буд. 4; ідентифікаційний код 02128135) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) суму основного боргу в розмірі 555 865, 94 грн, пеню в розмірі 96 428, 24 грн, 3% річних у розмірі 74 744, 79 грн, інфляційні втрати в розмірі 238 652, 99 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 14 485, 38 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення - 17.02.2021.

Суддя В.І. Ярошенко