РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2021Справа № 910/19454/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна»

про стягнення 641 824,59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд» (надалі - ТОВ «Сіті Інвест Буд») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна» (надалі - ТОВ «Алмарк Україна») про стягнення 641 824,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із сплати орендної плати за договорами суборенди нежитлових приміщень №13/12-13 від 13.12.2013 та №05/06-14 від 05.06.2014, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 610 345,79 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 14 999,46 грн. та інфляційних у розмірі 16 479,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала направлена на адресу місцезнаходження ТОВ «Алмарк Україна» поштовим відправлення за №693, проте відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вказаний лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься у ЄДР, та надавалась у ЄДР самим відповідачем, а відтак, неотримання відповідачем поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою відповідача, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 14.12.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В той же час, відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, свої пояснення стосовно позову до суду не подав.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

13.12.2013 між ТОВ «Сіті Інвест Буд» (суборендодавець) та ТОВ «Алмарк Україна» (суборендар) був укладений договір суборенди нежитлових приміщень №13/12-13 (надалі - «Договір 1»), відповідно до п. 1.1 якого суборендодавець, який діє відповідно до підпункту 3.3 договору оренди, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 серпня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №3860, зобов`язується передати суборендареві в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 119,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Іварська, 20, літера А, каб. 318, 320, а суборендар зобов`язується прийняти ці приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату, та після припинення дії цього договору повернути орендовані приміщення суборендодавцеві в належному стані.

05.06.2014 між ТОВ «Сіті Інвест Буд» (суборендодавець) та ТОВ «Алмарк Україна» (суборендар) був укладений договір суборенди нежитлових приміщень №05/06-14 (надалі - «Договір 2»), відповідно до п. 1.1 якого суборендодавець, який діє відповідно до підпункту 3.3 договору оренди, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23 серпня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за №3860, зобов`язується передати суборендареві в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 23,99 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Іварська, 20, літера А, каб. 316, а суборендар зобов`язується прийняти ці приміщення, своєчасно сплачувати орендну плату, та після припинення дії цього договору повернути суборендовані приміщення суборендодавцеві в належному стані.

Згідно з п. 2.1 Договорів орендар вступає у строкове платне користування об`єктом після підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі.

Пунктом 3.1 Договору 1 передбачено, що суборендар за користування суборендованим об`єктом щомісячно сплачує орендну плату протягом дії цього договору. Орендна плата визначається сторонами і складає:

- 266,43 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди;

- крім того ПДВ 20% - 55,29 грн.;

- що разом становить 319,72 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди, що еквівалентно 40 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

Орендна плата за місяць складає 31 731,81 грн., крім того ПДВ - 6 346,36 грн. Загальна сума орендної плати на місяць складає 38 078,17 грн., що еквівалентно 4 764 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

При здійсненні платежу за цим договором перерахунок вищезазначеної суми в доларах США в суму в гривнях, яка підлягає сплаті суборендарем, здійснюється по курсу, встановленому Національним банком України офіційного курсу долара США до гривні на день виставлення рахунку, порівняно з курсом, який діяв на день укладення даного договору, розмір щомісячної плати за суборенду пропорційно збільшується або зменшується.

Пунктом 3.1 Договору 2 передбачено, що суборендар за користування суборендованим об`єктом щомісячно сплачує орендну плату протягом дії цього договору. Орендна плата визначається сторонами і складає:

- 392,00 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди;

- крім того ПДВ 20% - 78,40 грн.;

- що разом становить 470,40 грн. за один квадратний метр за один місяць суборенди, що еквівалентно 40 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

Орендна плата за місяць складає 9 404,08 грн., крім того ПДВ - 1 880,81 грн. Загальна сума орендної плати на місяць складає 11 284,89 грн., що еквівалентно 959,60 доларам США, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день підписання цього договору.

При здійсненні платежу за цим договором перерахунок вищезазначеної суми в доларах США в суму в гривнях, яка підлягає сплаті суборендарем, здійснюється по курсу, встановленому Національним банком України офіційного курсу долара США до гривні на день виставлення рахунку, порівняно з курсом, який діяв на день укладення даного договору, розмір щомісячної плати за суборенду пропорційно збільшується або зменшується.

Орендна плата сплачується суборендарем на поточний рахунок суборендодавця кожного місяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним (п. 3.3 Договорів).

На виконання умов Договорів позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування об`єкти оренди, що підтверджується актами прийому-передачі від 13.12.2012 та від 05.06.2014.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із сплати суборендних платежів на підставі Договорів, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 610 345,79 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (акти прийому-передачі від 13.12.2013 та від 05.06.2014) підтверджується факт передачі в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктів оренди за Договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.3 Договорів у відповідача наявна заборгованість із сплати позивачу суборендних платежів у розмірі 610 345,79 грн. на підставі Договорів за період користування приміщеннями з 13.12.2013 по 31.12.2016, а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості з суборендної плати у розмірі 610 345,79 грн. на підставі Договорів. Відповідачем вказана заборгованість не заперечується, не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Сіті Інвест Буд» про стягнення з ТОВ «Алмарк Україна» заборгованості у розмірі 610 345,79 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивач заявляє про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 14 999,46 грн. та інфляційних у розмірі 16 479,34 грн. нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно інфляційних нарахувань суд зазначає наступне.

За змістом норми ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, а відтак зазначена норма Цивільного кодексу України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц.

В даному випадку, оскільки позивач нараховує індекс інфляції на грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, то підстави для нарахування інфляційних відсутні.

Крім того, позивачем не вірно розраховано 3% річних, оскільки заявлений період нарахування, з 28.02.2020 по 18.11.2020, містить 265 днів прострочення, а не 299, як зазначено позивачем, що призвело до необґрунтованого збільшення розміру 3 % річних.

Здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 13 257,51 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 610 345,79 грн. та 3% річних у розмірі 13 257,51 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог (3% річних у розмірі 1 741,95 грн. та інфляційні у розмірі 16 479,34 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алмарк Україна» (03148, м. Київ, вул. Картвелішвілі, будинок 5; ідентифікаційний код 38365651) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Інвест Буд» (03150, м. Київ, вул. Ділова, будинок 6; ідентифікаційний код 33101228) заборгованість у розмірі 610 345 (шістсот десять тисяч триста сорок п`ять) грн. 79 коп., 3% річних у розмірі 13 257 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 9 354 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн. 05 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий