ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р. Справа№ 910/13403/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020

у справі №910/13403/20 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 99991,10 грн,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в розмірі 98961,56 грн, а також 915,54 грн пені та 114,00 грн -3%річних.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, згідно договору добровільного страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність особи, винної у ДТП, в результаті якої було пошкоджено бар`єрне огородження, дорожня розмітка та асфальтобетонне покриття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 листопада 2020 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду спростовуються доданими до апеляційної скарги доказами, які підтверджують факт пошкодження внаслідок ДТП бар`єрного огородження, дорожньої розмітки та асфальтобетонного покриття.

В обґрунтування поважності причин неподання доказів суду першої інстанції апелянт посилається на те, що ці докази є отримані ним лише 30 листопада 2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 22 січня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення 29.12.2020 ухвали суду відповідачу.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Щодо додаткових доказів, доданих до апеляційної скарги, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем в якості нових доказів до апеляційної скарги додано: лист позивача від 18.11.2020, адресований Управлінню патрульної поліції в Полтавській області, з проханням надати інформацію щодо майна, пошкодженого внаслідок ДТП, та лист Управління патрульної поліції в Полтавській області від 26.11.2020, з інформацією про те, що у ДТП 30.07.2019 автомобілі отримали механічні пошкодженні і також було пошкоджено металевий відбійник. Також додана фотографія схеми ДТП та фотографії місця ДТП.

Отже, позивач звернувся до Управління патрульної поліції для отримання доказів лише після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, при цьому він не наводить жодних причин, які об`єктивно перешкоджали йому в отриманні цих доказів при підготовці позовної заяви та подачі їх суду першої інстанції разом з позовом, як це передбачено ст. 80 ГПК України, якою встановлено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи викладене, додані до апеляційної скарги нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює позивачу більш сприятливі, аніж відповідачу умови в розгляді конкретної справи, а така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 13 січня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_1 Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. та/або Державним агентством автомобільних доріг України "Укравтодор" (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме - об`єктами будівництва та монтажу.

Згідно з п. 2.3 договору страхування застрахованими є будівельно-монтажні роботи, що здійснюються за застрахованим договором підряду, а саме: Договір будівельних робіт по капітальному ремонту дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський, Контракт 2.3 (лот 2.7 - будівництво дороги - обходу села Покровська Богачка (км 220+782 - км 228+000), лот 2.8 - будівництво дороги - обхід села Білоцерківка (км 275+000 - км 282+000), лот 2.9 - будівництво дороги - перша черга обходу міста Полтава (км 333+800 - км 339+300) від 04.10.2016, укладений між Державним агентством автомобільних доріг України "Укравтодор" як роботодавець та Онур Таахут Ташимачилик Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. як виконавець, з усіма додатками та доповненнями до нього.

Згідно з п. 3.3 договору страхування страховим випадком є пошкодження, знищення або/та викрадення майна внаслідок подій, які передбачені цим договором, мали місце під час дії договору та не підпадають під виключення або обмеження страхування.

У п. 5.1 договору страхування вказано, що страховий захист розповсюджується на об`єкти будівництва та монтажу в межах будівельних майданчиків, розташованих вздовж дороги М03 Київ-Харків-Довжанський.

Згідно з розділом 6 договору добровільного страхування періодом страхування є:

1) з 13.01.2017 по дату випуску сертифікату про приймання-передачу робіт, але не пізніше 25.01.2019 (для будівельно-монтажних робіт);

2) в період технічного обслуговування (з 26.01.2019 по 25.01.2020; з 26.01.2020 по 25.01.2021).

30 липня 2019 року о 13-30 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 279 км сталась дорожньо-транспортна пригода за наступних обставин: водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , на дорозі з двостороннім рухом, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем БАЗ, державний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку в бік м. Полтави, після чого автомобіль ВАЗ відкинуло на транспортний засіб Нісан, державний номер НОМЕР_3 , після чого відбулося перекидання авто ВАЗ, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень та матеріальних збитків, що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №391964, виданої Управлінням патрульної поліції в Полтавській області (вих.№16965/41/25/2019 від 21.11.2019), та постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27.08.2019 у справі №206/4339/19, яка набрала законної сили 09.09.2019.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

30 липня 2019 Онур Таахут Ташимачилик Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. звернулось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на підставі Договору страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017.

У вказаній заяві зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 30.07.2019, було пошкоджено металеве бар`єрне огородження, дорожню розмітку та асфальтобетонне покриття.

На підставі калькуляції "Укравтодор", рахунку-фактури №752 від 25.03.2019 на суму 71945,28 грн (вартість відсіву гранітного), рахунку-фактури №746 від 23.03.2019 на суму 135658,39 грн (вартість щебеню), видаткової накладної №135 від 29.03.2019 на суму 1080330,20 грн (вартість бітуму дорожнього), рахунку на оплату №84 від 09.04.2019 на суму 1401000,00 грн (вартість мінерального порошку), копії яких долучено позивачем до позовної заяви, позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування за Договором страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017 та складено Страховий акт №ДКЦВ-18347 від 20.12.2019 на суму 98961,56 грн.

21 грудня 2019 року позивачем було виплачено на рахунок Представництва Онур Таахут Ташимачилик Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. страхове відшкодування у розмірі 98961,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №31259 від 21.12.2019.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/008862154 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп.

14 травня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом АМ/008862154, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 98961,56 грн.

Оскільки відповідач про результати розгляду вказаної заяви позивачу не повідомив, суму виплаченого страхового відшкодування не сплатив, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути 98961,56 грн суми виплаченого страхового відшкодування, а також пеню у розмірі 915,54 грн та 3% річних у розмірі 114,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено те, що пошкодження майна ОСОБА_1 Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С. - металевої бар`єрної огорожі, дорожньої розмітки та асфальто-бетонного покриття відбулось саме внаслідок протиправних дій водія автомобіля ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 (тобто, у зв`язку з ДТП, яка сталась 30.07.2019, винуватцем якої визнано ОСОБА_2 ).

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов Договору страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі витупає на правах потерпілого (компанії "Онур Таахут Ташимачилик Иншаат Тикарет Ве Санаї А.С."), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Позивач вказує, що цивільна відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди (особи винної у ДТП) ОСОБА_2 , який керував ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/008862154 з лімітом відповідальності по майну - 100000 грн 00 коп. та франшизою - 0 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У даному випадку, за доводами позивача, відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля ВАЗ 21114, під керуванням ОСОБА_2 , тобто, особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача замість потерпілої особи.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного звґязку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на заявлені позивачем предмет та підстави позову, до предмета доказування у даній справі входять обставини, які підтверджують: 1) завдання шкоди страхувальнику (вигодонабувачу) за Договором страхування будівельно-монтажних ризиків та відповідальності перед третіми особами №42-0197-17-00001 від 13.01.2017 саме внаслідок ДТП, яка сталась 30.07.2019 та її розмір; 2) завдання такої шкоди (пошкодження металевої огорожи, дорожньої розмітки та асфальто-бетонного покриття) відбулось саме внаслідок протиправних дій особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем за Полісом АМ/008862154.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, ні з тексту постанови Самарського районного суду міста Дніпропетровська, ні з Довідки про дорожньо-транспортну пригоду, не вбачається, що внаслідок ДТП, яка сталась 30.07.2019, було пошкоджено будь-яке майно (як то металеву бар`єрну огорожу, дорожню розмітку та асфальто-бетонне покриття), крім інших транспортних засобів (БАЗ, д/н НОМЕР_2 та Нісан д/н НОМЕР_3 ), позивачем також не було надано доказів на підтвердження обставин, що таке пошкодження (у випадку, що воно дійсно відбулось) сталось саме внаслідок протиправних дій водія автомобіля, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем виникнення у відповідача обов`язку з виплати страхового відшкодування у розмірі 98961,56 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 915,54 грн та 3% річних у розмірі 114,00 грн є похідними від вимог про стягнення суми страхового відшкодування, у задоволенні яких відмовлено, а тому ці вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16 листопада 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.02.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

М.Г. Чорногуз