ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2710/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Беляновського В.В., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

від ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - ОСОБА_1 , наказ № 52-О/3, від 27.01.2016;

Представник ТОВ «Порт і Флот» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020

по справі № 916/2710/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот»

до відповідачів Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

про стягнення 269 640,00 грн.

суддя суду першої інстанції Петренко Н.Д.

місце ухвалення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області

повний текст складено 26.10.2020

В С Т А Н О В И В:

18.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення заборгованості за договором постачання строп в асортименті, укладеного у спрощений спосіб на підставі ч. 1 ст. 181 ГК України, у розмірі 269 640,00 грн. та судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання строп в асортименті, укладеного у спрощений спосіб на підставі ч. 1 ст. 181 ГК України.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 11, 202, 205, 692 ЦК України, ст.ст. 181, 222 ГК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот» - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот» заборгованість у розмірі 269 640,00 грн. та судовий збір у розмірі 4 044,60 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 269 640,00 грн., проте відповідач не здійснив в повному обсязі сплату вартості фактично отриманого товару, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот» у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернулось до Південно західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 у справі №916/2710/20 та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот» відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які листи, факсограмами, телеграмами, телефонограммами або інші документи, які можуть свідчити про укладання договору у спрощений спосіб та/або містять будь-яку інформацію щодо досягнення сторонами згоди по всім істотним умовам щодо поставки товару.

Крім того, скаржник зазначає, що здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, замовником яких виступає ДП «МТП «Чорноморськ» можливе лише з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про публічні закупівлі».

Скаржник вважає, що можливості поставки товару без укладання договору у письмовій формі чинне законодавство не містить.

Враховуючи, що між ДІІ «МТП «Чорноморськ» та ТОВ «Порті і Флот» договір на поставку товару укладено не було правові підстави для стягнення грошових коштів у розмірі 269 640,00 грн. за поставку товару відсутні.

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів: Богатир К.В., Бєляновського В.В. що підтверджується витягом з протоколу розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 17.12.2020 доручено господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/2710/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 до надходження матеріалів даної справи з господарського суду Одеської області.

22.12.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/2710/20.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 у справі № 916/2710/20.

Призначено справу № 916/2710/20 до розгляду на 09.02.2021 об 11:30 год.

У судовому засіданні представник Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші представники сторін в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Між ТОВ «ПОРТ І ФЛОТ» та ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на підставі ч. 1 ст. 181 ГК України укладено у спрощений спосіб договір на постачання строп у асортименті.

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 269 640,00 грн., на підтвердження чого позивачем надано:

- видаткову накладну № 1 від 22 квітня 2019 року на суму 46 341,12 грн., відомості про вантаж, товарно-транспортну накладну № Р1 від 22.04.2019 року;

- видаткову накладну № 2 від 24 квітня 2019 року на суму 49 326,30 грн., відомості про вантаж, товарно-транспортну накладну № Р2 від 24.04.2019 року;

- видаткову накладна № 3 від 25 квітня 2019 року на суму 49 326,30 грн., відомості про вантаж, товарно-транспортну накладну № РЗ від 25.04.2019 року;

- видаткову накладну № 4 від 20 травня 2019 року на суму 48 742,20 грн., відомості про вантаж, товарно-транспортну накладну № Р4 від 20.05.2019 року;

- видаткову накладну № 5 від 27 травня 2019 року на суму 48 795,48 грн., відомості про вантаж, товарно-транспортну накладну № Р5 від 27.05.2019 року;

- видаткову накладну № 6 від 29 травня 2019 року на суму 27 108,60 грн., відомості про вантаж, товарно-транспортну накладну № Р6 від 29.05.2019 року.

27.03.2020 року та 23.07.2020 року позивач направляв на адресу відповідача письмову претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 269 640,00 грн. У відповідь на претензію від 23.07.2020 року відповідач 12.08.2020 року повідомив позивача, що підприємством було отримано приладдя для вантажно-розвантажувальних робіт, а саме стропи кільцеві, стропи без коуша у кількості, що підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладними до них. Підприємство повідомило, що вказані документи було передано до централізованої бухгалтерії для здійснення оплати з урахуванням фінансових можливостей підприємства та за наявності вільних обігових коштів.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставленого товару.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником у апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу частини другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Апеляційний господарський суд констатує, що за своєю правовою природою правовідносини між сторонами по справі підпадають під ознаки, що випливають з договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено статтею 655, частиною першою статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Частиною частини першої статті 692 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 530, 610 - 612 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, враховуючи відсутність доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порт і Флот» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відхилення аргументів апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, замовником яких виступає ДП «МТП «Чорноморськ» можливе лише з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про публічні закупівлі», та можливості поставки товару без укладання договору у письмовій формі чинне законодавство не містить, відповідно до наступного.

Колегія суддів , зазначає що цим Законом встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення договорів щодо надання послуг у відповідній сфері, прямо не вказав, якою саме нормою встановлені відповідні вимоги, а також безпідставно не брав до уваги те, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону, що визначає сферу його застосування, передбачено, що цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень. У справі, що розглядається, відповідач у справі є замовником, який здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання (надання послуг автостанцій, портів, аеропортів, послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден), і вартість послуги не перевищує 1 мільйон гривень.

Відповідно до абз. 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

Отже, використання електронної системи закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору у такому разі є правом, а не обов`язком замовника. І відповідно придбання послуг замовником без використання цієї системи не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати надані йому послуги.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/17687/18.

Беручи до уваги те, що відповідно до статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» процедури закупівлі, визначених цим Законом, не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки відповідач є замовником, який здійснює діяльність в окремих сферах господарювання, і вартість послуги (послуг) не перевищує 1 мільйон гривень (абз. 2 частини 1 статті 2, пункти 4, 9 частини першої статті 1 Закону), і відсутня пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору у формі єдиного документа, підписаного сторонами, отже сторони уклали господарських договір послуг у спрощений спосіб, що підтверджується підписаним у двосторонньому порядку видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, а також листом відповідача № 933/06-23 від 23.08.2020, в якому останній підтвердив факт отримання від позивача приладдя для вантажно розвантажувальних робіт протягом, і такі дії сторін є підставою виникнення у відповідача обов`язку сплатити заборгованість за надані послуги у визначеному розмірі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в Україні діє призумція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відтак, договори є дійсними і мають створювати правові наслідки.

З огляду на те, що недійсність договору прямо не встановлена законом і він не був визнаний судом недійсним, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо відсутність у останнього обов`язку виконувати зобов`язання щодо оплати означених послуг.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційних скарг на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.10.2020 у справі № 916/2710/20 залишити без змін..

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2021.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир